38 research outputs found
Cultura lúdica i pràctiques mediàtiques
<p>En aquest article volem explorar la
relació entre els videojocs i altres pràctiques relacionades amb els
mitjans audiovisuals en la vida quotidiana; en concret, ens interessa
examinar fins a quin punt el videojoc, com a forma cultural que combina la
narració audiovisual i el plaer del joc, pot ser útil per a comprendre
transformacions culturals més àmplies en relació amb la producció cultural
en el nou context mediàtic que obren les tecnologies de la informació i de
la comunicació.</p> <a
href="http://www.uoc.edu/digithum/9/dt/cat/ardevol_pages_sancornelio_roig_alsina.pdf">Text
complet (PDF)</a
Aproximació al coneixement de la flora liquènica i dels fongs liquenícoles dels altiplans i conques centrals de Catalunya: el sector segàrric
L'estudi del sector segàrric dels altiplans i conques centrals catalanes, una àrea poc explorada des d'un punt de vista liquènic, ha aportat un catàleg de 334 tàxons, dels quals 301 són fongs liquenificats, i 33, fongs liquenícoles. Cal destacar l'aportació de sis nous tàxons per a la península Ibèrica (Acarospora chrysocardia, Diplotomma hedinii, Lecanora barkmanniana, L. farinaria, Lichenostigma subradians i Skyttea hawksworthii). A més, s'incrementa en 14 tàxons la llista de líquens i fongs liquenícoles de Catalunya (Caloplaca lucifuga, Candelariella faginea, Catapyrenium daedalum, Chaenothecopsis viridireagens, Collema fragrans, Lecania spadicea, Lepraria elobata, Lichenostigma gracilis, Lichinella jodopulchra, Muellerella hospitans, Placidium semaforonense, Solenopsora cesatii, Trapeliopsis pseudogranulosa i Xanthoparmelia pokornyi) i 96 tàxons són citacions noves per a les comarques lleidatanes. La composició florística de la zona estudiada se situa a mig camí entre la flora de les zones muntanyoses i de la regió mediterrània, sobretot pel que fa a les formes vitals i al tipus de fotobiont.A lichenological survey of the plateaus and basins of the central part of Catalonia has yielded a catalogue of 334 taxa, 301 of which are lichenized fungi and 33 lichenicolous fungi. Among the quoted species, six taxa are newly reported for the Iberian Peninsula (Acarospora chrysocardia, Diplotomma hedinii, Lecanora barkmanniana, L. farinaria, Lichenostigma subradians and Skyttea hawksworthii). In addition, 14 taxa are added to the current biota of Catalonia (Caloplaca lucifuga, Candelariella faginea, Catapyrenium daedalum, Chaenothecopsis viridireagens, Collema fragrans, Lecania spadicea, Lepraria elobata, Lichenostigma gracilis, Lichinella jodopulchra, Muellerella hospitans, Placidium semaforonense, Solenopsora cesatii, Trapeliopsis pseudogranulosa and Xanthoparmelia pokornyi). 96 taxa are newly reported for the province of Lleida. The floristic analysis of the area reveals that the lichen biota of the area shows a distribution of life forms and type of photobiont with an intermediate position between montane areas and the Mediterranean region.El estudio del sector segárrico de los altiplanos y cuencas centrales catalanas, un área poco explorada desde un punto de vista liquénico, ha aportado un catálogo de 334 taxones, de los que 301 son hongos liquenificados, y 33, hongos liquenícolas. Se destaca la aportación de seis nuevos taxones para la Península Ibérica (Acarospora chrysocardia, Diplotomma hedinii, Lecanora barkmanniana, L. farinaria, Lichenostigma subradians y Skyttea hawksworthii). Además, 14 taxones son nuevas citas para la biota liquènica y fúngica de Cataluña (Caloplaca lucifuga, Candelariella faginea, Catapyrenium daedalum, Chaenothecopsis viridireagens, Collema fragrans, Lecania spadicea, Lepraria elobata, Lichenostigma gracilis, Lichinella jodopulchra, Muellerella hospitans, Placidium semaforonense, Solenopsora cesatii, Trapeliopsis pseudogranulosa y Xanthoparmelia pokornyi) y 96 taxones son nuevas citas para las comarcas leridanas. El análisis de la composición florística sitúa a la flora liquénica de la zona a caballo entre la flora de las zonas de montaña y la región mediterránea, sobretodo por las formas vitales y el tipo de fotobionte presente
Games culture and media practices
Our aim in this article is to explore the relationship between videogames and other practices related to audiovisual media in everyday life; we are specifically interested in examining how far videogames, as a cultural form that combines audiovisual narrative with the fun of a game, may be useful in understanding broader cultural transformations in relation to cultural production in the new media context opened up by information and communication technologies.En aquest article volem explorar la relació entre els videojocs i altres pràctiques relacionades amb els mitjans audiovisuals en la vida quotidiana; en concret, ens interessa examinar fins a quin punt el videojoc, com a forma cultural que combina la narració audiovisual i el plaer del joc, pot ser útil per a comprendre transformacions culturals més àmplies en relació amb la producció cultural en el nou context mediàtic que obren les tecnologies de la informació i de la comunicació.En este artículo queremos explorar la relación entre los videojuegos y otras prácticas relacionadas con los medios audiovisuales en la vida cotidiana; en concreto, nos interesa examinar hasta qué punto el videojuego, como forma cultural que combina la narración audiovisual y el placer del juego, puede ser útil para comprender transformaciones culturales más amplias en relación con la producción cultural en el nuevo contexto mediático que abren las tecnologías de la información y de la comunicación
The Impact of COVID-19 Lockdown on Adults with Major Depressive Disorder from Catalonia : A Decentralized Longitudinal Study
The RADAR-CNS project received funding from the Innovative Medicines Initiative 2 Joint Undertaking under grant agreement No 115902. This Joint Undertaking receives support from the European Union's Horizon 2020 research and innovation program and EFPIA (www.imi.europa.eu accessed on 8 February 2023). This communication reflects the views of the RADAR-CNS consortium and neither IMI nor the European Union and EFPIA are liable for any use that may be made of the information contained herein. The funding body has been involved in the design of the study, the collection or analysis of data, or the interpretation of data. MTPM (7Z22/009) is partially released of clinical activity through a personal research grant of IDIAP Jordi Gol and Institut Català de la Salut (ICS).The present study analyzes the effects of each containment phase of the first COVID-19 wave on depression levels in a cohort of 121 adults with a history of major depressive disorder (MDD) from Catalonia recruited from 1 November 2019, to 16 October 2020. This analysis is part of the Remote Assessment of Disease and Relapse-MDD (RADAR-MDD) study. Depression was evaluated with the Patient Health Questionnaire-8 (PHQ-8), and anxiety was evaluated with the Generalized Anxiety Disorder-7 (GAD-7). Depression's levels were explored across the phases (pre-lockdown, lockdown, and four post-lockdown phases) according to the restrictions of Spanish/Catalan governments. Then, a mixed model was fitted to estimate how depression varied over the phases. A significant rise in depression severity was found during the lockdown and phase 0 (early post-lockdown), compared with the pre-lockdown. Those with low pre-lockdown depression experienced an increase in depression severity during the "new normality", while those with high pre-lockdown depression decreased compared with the pre-lockdown. These findings suggest that COVID-19 restrictions affected the depression level depending on their pre-lockdown depression severity. Individuals with low levels of depression are more reactive to external stimuli than those with more severe depression, so the lockdown may have worse detrimental effects on them
Cellular and humoral immunogenicity of the mRNA-1273 SARS-CoV-2 vaccine in patients with hematologic malignancies
Recent studies have shown a suboptimal humoral response to severe acute respiratory syndrome coronavirus 2 (SARS-CoV-2) messenger RNA (mRNA) vaccines in patients diagnosed with hematologic malignancies; however, data about cellular immunogenicity are scarce. The aim of this study was to evaluate both the humoral and cellular immunogenicity 1 month after the second dose of the mRNA-1273 vaccine. Antibody titers were measured by using the Elecsys and LIAISON anti–SARS-CoV-2 S assays, and T-cell response was assessed by using interferon-γ release immunoassay technology. Overall, 76.3% (184 of 241) of patients developed humoral immunity, and the cellular response rate was 79% (184 of 233). Hypogammaglobulinemia, lymphopenia, active hematologic treatment, and anti-CD20 therapy during the previous 6 months were associated with an inferior humoral response. Conversely, age >65 years, active disease, lymphopenia, and immunosuppressive treatment of graft-versus-host disease (GVHD) were associated with an impaired cellular response. A significant dissociation between the humoral and cellular responses was observed in patients treated with anti-CD20 therapy (the humoral response was 17.5%, whereas the cellular response was 71.1%). In these patients, B-cell aplasia was confirmed while T-cell counts were preserved. In contrast, humoral response was observed in 77.3% of patients undergoing immunosuppressive treatment of GVHD, whereas only 52.4% had a cellular response. The cellular and humoral responses to the SARS-CoV-2 mRNA-1273 vaccine in patients with hematologic malignancies are highly influenced by the presence of treatments such as anti-CD20 therapy and immunosuppressive agents. This observation has implications for the further management of these patients.The authors also thank the Cellex Foundation for providing research facilities and equipment and the CERCA Programme/Generalitat de Catalunya for institutional support
Jardins per a la salut
Facultat de Farmàcia, Universitat de Barcelona. Ensenyament: Grau de Farmàcia. Assignatura: Botànica farmacèutica. Curs: 2014-2015. Coordinadors: Joan Simon, Cèsar Blanché i Maria Bosch.Els materials que aquí es presenten són el recull de les fitxes botàniques de 128 espècies presents en el Jardí Ferran Soldevila de l’Edifici Històric de la UB. Els treballs han estat realitzats manera individual per part dels estudiants dels grups M-3 i T-1 de l’assignatura Botànica Farmacèutica durant els mesos de febrer a maig del curs 2014-15 com a resultat final del Projecte d’Innovació Docent «Jardins per a la salut: aprenentatge servei a Botànica farmacèutica» (codi 2014PID-UB/054). Tots els treballs s’han dut a terme a través de la plataforma de GoogleDocs i han estat tutoritzats pels professors de l’assignatura. L’objectiu principal de l’activitat ha estat fomentar l’aprenentatge autònom i col·laboratiu en Botànica farmacèutica. També s’ha pretès motivar els estudiants a través del retorn de part del seu esforç a la societat a través d’una experiència d’Aprenentatge-Servei, deixant disponible finalment el treball dels estudiants per a poder ser consultable a través d’una Web pública amb la possibilitat de poder-ho fer in-situ en el propi jardí mitjançant codis QR amb un smartphone
Jornada "Experiències d'Aprenentatge Servei a la Universitat de Barcelona". Desenvolupament i experiències presentades.
La Jornada, titulada “Experiències d’Aprenentatge Servei a la Universitat de Barcelona”, te la finalitat de facilitar una reflexió conjunta sobre l’aplicació de l’ApS a la tasca docent i compartir les experiències desenvolupades a la nostra universitat. L'infome presenta el desenvolupament de la jornada i el recull dels pòsters presentats pels participants.ICE-IDP, Grup ApS (UB
Intrathecal administration of AAVrh10 coding for β‐glucuronidase corrects biochemical and histological hallmarks of mucopolysaccharidosis type VII mice and improves behavior and survival
La
mucopolisacaridosi
tipus
VII
(MPS
VII)
és
una
malaltia
monogènica
molt
rara
inclosa
en
el
grup
de
malalties
lisosòmiques.
Està
causada
per
la
manca
d’activitat
β-‐
glucuronidasa,
un
enzim
lisosòmic
involucrat
en
la
via
de
degradació
de
glicosaminoglicans.
Aquesta
alteració
congènita
causa
una
disfunció
del
sistema
lisosòmic
que
provoca
una
acumulació
anormal
als
lisosomes
i
la
disrupció
de
l’homeòstasi
de
la
cèl·lula.
La
malaltia
presenta
diferents
graus
de
severitat
clínica
que
van
des
de
la
mort
prenatal
fins
a
pacients
amb
formes
lleus
i
una
esperança
de
vida
de
20
o
30
anys.
Entre
els
casos
que
presenten
un
inici
postnatal
de
la
malaltia,
la
forma
més
severa
de
MPS
VII
es
caracteritza
per
hepatomegàlia,
esplenomegàlia,
anomalies
esquelètiques,
desenvolupament
tardà
i
retard
mental,
entre
altres
símptomes.
Actualment
els
tractaments
per
als
pacients
de
MPS
VII
són
intervencions
per
pal·liar
els
símptomes
de
la
malaltia,
però
no
disposen
de
cap
tractament
curatiu.
La
teràpia
gènica
és
una
estratègia
prometedora
de
cara
a
trobar
una
cura
per
a
malalties
monogèniques.
Entre
els
vectors
de
teràpia
gènica
disponibles,
els
virus
adeno-‐associats
(AAV)
presenten
certes
característiques
que
els
fan
molt
atractius
per
a
la
teràpia
gènica:
permeten
la
transducció
tant
de
cèl·lules
en
divisió
com
quiescents,
proporcionen
una
expressió
del
transgèn
a
llarg
termini,
no
poden
replicar-‐se
de
manera
autònoma
sense
un
virus
accessori
i,
a
més,
les
infeccions
naturals
dels
AAV
no
són
patogèniques.
Diferents
serotips
d’AAV
s’han
utilitzat
com
a
vectors
de
teràpia
gènica
en
estudis
preclínics.
Entre
ells,
els
serotips
AAV9
i
AAVrh10
són
els
que
presenten
una
capacitat
de
transducció
més
gran,
així
com
una
gamma
més
àmplia
de
tipus
cel·lulars
que
poden
transduir,
especialment
al
sistema
nerviós
central.
El
serotip
AAVrh10
no
és
d’origen
humà.
Per
això,
el
fet
d’utilitzar-‐lo
com
a
vector
de
teràpia
gènica
podria
evitar
la
neutralització
per
part
dels
factors
immunològics
específics
contra
AAV,
factors
que
són
presents
en
el
sèrum
humà
després
d’infeccions
d’AAV
naturals.
Tanmateix,
el
reconeixement
creuat
per
part
d’anticossos
generats
contra
AAV2,
el
serotip
humà
més
comú,
podrien
interferir
en
el
resultat
de
la
teràpia. En
aquest
treball
es
proposa
una
estratègia
de
teràpia
gènica
per
a
MPS
VII
basada
en
una
única
injecció
intratecal
d’un
vector
AAVrh10
que
conté
el
gen
de
la
β-‐
glucuronidasa,
testada
en
ratolins
MPS
VII
adults
joves.
Es
mostra
que
l’administració
del
vector
al
líquid
cefaloraquidi
(LCR)
per
punció
lumbar,
una
tècnica
molt
poc
invasiva,
permet
la
transducció
d’estructures
del
sistema
nerviós
central
(SNC)
utilitzant
una
dosi
de
vector
més
baixa
que
mitjançant
injecció
intravenosa.
A
més,
el
drenatge
del
vector
del
LCR
cap
al
torrent
sanguini
comporta
la
transducció
d’òrgans
somàtics
com
el
fetge.
Això
genera
una
font
de
β-‐glucuronidasa
que
aconsegueix
una
activitat
enzimàtica
en
sèrum
comparable
a
la
de
ratolins
sans.
L’expressió
sostinguda
de
l’enzim
recombinant
per
part
de
les
cèl·lules
transduïdes,
així
com
la
correcció
creuada
deguda
a
la
secreció
de
l’enzim,
aconsegueixen
la
correcció
de
les
característiques
bioquímiques
i
histopatològiques
de
la
malaltia,
tant
al
SNC
com
als
òrgans
somàtics.
Aquesta
correcció
a
nivell
cel·lular
condueix
a
una
millora
significativa
de
les
capacitats
físiques,
cognitives
i
emocionals
dels
ratolins
MPS
VII
i
aconsegueix
doblar
la
seva
esperança
de
vida.Mucopolysaccharidosis
type
VII
(MPS
VII)
is
an
ultrarare
monogenic
lysosomal
storage
disease.
It
is
caused
by
the
lack
of
β-‐glucuronidase
activity,
a
lysosomal
enzyme
involved
in
the
degradation
pathway
of
glycosaminoglycans.
This
inborn
genetic
alteration
causes
a
dysfunction
of
the
lysosomal
system
that
entails
abnormal
lysosomal
storage
and
disruption
of
cell
homeostasis.
The
disease
presents
a
range
of
clinical
severity
among
patients,
from
death
in
utero
to
a
life
expectancy
of
up
to
20
or
30
years
for
the
milder
forms.
The
severe
form
of
MPS
VII
among
cases
with
postnatal
disease
onset
is
characterized
by
hepatosplenomegaly,
skeletal
abnormalities,
developmental
delay
and
mental
retardation,
among
other
symptoms.
Currently,
the
only
treatments
for
MPS
VII
patients
are
interventions
to
alleviate
the
symptoms,
but
no
curative
treatment
is
available.
Gene
therapy
is
a
promising
therapeutic
approach
to
find
a
cure
for
monogenic
diseases.
Among
the
available
gene
delivery
vectors,
adeno-‐associated
viruses
(AAVs)
present
several
features
that
make
them
attractive
for
gene
therapy
strategies:
they
are
able
to
transduce
dividing
and
quiescent
cells,
they
provide
long
term
expression
of
the
transgene,
they
are
not
able
to
autonomously
replicate
without
a
helper
virus,
and
wild
type
AAV
infections
are
not
pathogenic.
Different
AAV
serotypes
have
been
used
as
gene
therapy
vectors
in
preclinical
studies.
Among
them,
AAV9
and
AAVrh10
are
the
serotypes
which
show
greater
transduction
capacity
and
a
broader
range
of
cell-‐type
specific
tropism,
particularly
in
the
central
nervous
system.
The
use
of
AAVrh10,
a
non-‐human
serotype,
may
avoid
the
neutralization
by
anti-‐AAV
immune
factors
present
in
human
sera
after
natural
AAV
infections.
However,
cross-‐reactivity
with
antibodies
raised
against
AAV2,
the
most
common
human
AAV
serotype,
may
still
interfere
in
the
therapeutic
outcome.
In
this
work,
we
propose
a
gene
therapy
strategy
for
MPS
VII
based
on
a
single
intrathecal
injection
of
an
AAVrh10
coding
for
the
β-‐glucuronidase
gene,
tested
in
young
adult
MPS
VII
mice.
We
show
that
vector
delivery
to
the
CSF
by
lumbar
puncture,
a
poorly
invasive
technique,
allows
the
transduction
of
CNS
structures using
a
lower
vector
dose
than
by
intravenous
delivery.
In
addition,
the
drainage
of
the
vector
from
the
CSF
to
the
bloodstream
results
in
transduction
of
somatic
organs
such
as
liver,
thus
providing
a
systemic
β-‐glucuronidase
source
that
achieves
serum
enzymatic
activity
comparable
to
wild
type
mice.
The
sustained
recombinant
enzyme
expression
by
AAV-‐transduced
cells,
and
the
cross-‐correction
provided
by
enzyme
secretion,
attains
the
correction
of
biochemical
and
histopathological
hallmarks
of
the
disease
in
CNS
and
somatic
organs.
This
correction
at
the
cellular
level
leads
to
a
significant
improvement
of
physical,
cognitive
and
emotional
characteristics
of
MPS
VII
mice
and
a
doubling
of
the
MPS
VII
mouse
life
span
Estratègies de teràpia gènica per a neuropatia diabètica
L'objectiu del projecte consisteix en desenvolupar estratègies de teràpia gènica per al tractament de la neuropatia diabètica. Per a la teràpia gènica és necessària la utilització de vectors per tal d'introduir el material genètic exogen en les cèl•lules diana. En aquest projecte s'utilitzen vectors derivats de virus adenoassociats i es fan estudis de tropisme de diferents serotips de vectors administrant-los per diferents vies. D’aquesta manera es pot escollir quin és el millor vector i la millor via d'administració per a cada cas, i en el cas d'aquest projecte, per a tractar les cèl•lules afectades en la neuropatia diabètica. La neuropatia diabètica és una complicació de la diabetis per a la qual no hi ha cap tractament. Afecta les cèl•lules del sistema nerviós perifèric (neurones sensorials, neurones motores i cèl•lules de Schwann) i és la causa la major part de les amputacions d'extremitats inferiors. En aquest projecte es pretén estudiar quines són les possibles causes del desenvolupament de la neuropatia diabètica analitzant canvis a nivell de l'expressió gènica en models de ratolins diabètics i també en els models in vitro dissenyats per al projecte. Posteriorment es vol proposar un tractament de teràpia gènica mitjançant els resultats dels estudis de tropisme dels vectors virals i dels estudis
d'expressió gènica dels models de diabetis.The aim of the project is to develop gene therapy strategies to treat diabetic neuropathy. Gene therapy is carried out using vectors to introduce exogenous genetic material into the target cells. In this project we use vectors derived from adenoassociated viruses and we perform tropism analysis studies using different serotypes of vectors and different administration routes so that we are able to choose the best vector and the best administration route to use in each case. In this project we chose the vector that could transduce the cells affected in diabetic neuropathy. Diabetic neuropathy is one of the secondary complications of diabetes and there isn’t any treatment available nowadays. It affects cells from the peripheral nervous system (sensory neurons, motor neurons and Schwann cells) and it is responsible of the major part of lower limb amputations. This project has the aim to study which are the causes that lead to the development of diabetic neuropathy by analysing changes of gene expression in diabetic mouse models and also in our in vitro models. Subsequently we want to propose a gene therapy approach using the results obtained in viral vector tropism studies as well as in gene expression studies of the diabetic models