9 research outputs found
Indústria i ordre social: una lectura política del treball cotoner a la Barcelona del segle XIX
Ordre industrial i transformació cultural a la Catalunya de mitjan segle XIX: a propòsit de Josep Anselm Clavé i l'associacionisme coral
À la recherche du Sexenio Democrático (1868-1874) dans l’Espagne contemporaine. Chrononymies, politiques de l’histoire et historiographies
Le chrononyme “Sexenio Democrático” (Sexennat Démocratique) est couramment employé par l’historiographie espagnole depuis le début des années 1980. Il permet d’unifier les six années et trois mois qui séparent la chute de la reine Isabelle II en septembre 1868 et la restauration, avec son fils Alphonse XII, de la dynastie des Bourbons à l’hiver 1874-1875. La recherche présentée dans cet article montre qu’une telle unification chrono-historique n’avait aucun sens pour les contemporains. Au contraire, dans l’Espagne du XIXe siècle finissant, les factions politiques espagnoles luttaient autour des sens et des frontières chronologiques de la « Révolution de Septembre » (1868), un chrononyme beaucoup plus ouvert. Cette lutte chrono-politique était liée aux héritages et aux legs pluriels et conflictuels de ces six années sans Bourbons : entre monarchistes progressiste cherchant une dynastie libérale, républicains modérés de classe moyenne, républicains fédéraliste de gauche, contre-révolutionnaires carlistes, etc. L’article se termine en revenant sur les débats historiographiques des années 1960 et 1970 dans l’Espagne de la fin du franquisme, pour tenter d’établir comment et pourquoi le “Sexenio” a remplacé et ostracisé la “Révolution de Septembre”.“Sexenio Democrático” (Democratic Sexennium) has been a widely used chrononym by Spanish historiography since the early 1980s. It has the power to unify the six years and three month that separated the fall of queen Isabel II in september 1868 from the restoration of the Bourbon dinasty in the winter of 1874-75 with her son Alfonso XII. The research behind this article finds out that such crono-historical unification was meaningless for contemporaries. On the contrary, political factions in late nineteenth century Spain fought over the meanings and the chronological frontiers of the “Revolución de Septiembre” (September Revolution, 1868), the fin-du-siècle very open chrononym. A chrono-political fight that was strongly related to the plural and confronted heirs and legacies of those six years without Bourbons: progressive monarchicals searching for a liberal dinasty, middle-class moderate republicans, left-wing federalist republicans, counter-revolutionaries Carlists, etc. The article ends by going back to the 1960s and 1970s historiographical debates in late Francoism Spain, and by trying to establish how and why the “Sexennium” replaced and ostracized the “September Revolution”.Der Epochenbegriff Sexenio Democrático (die demokratischen sechs Jahre) wird in der spanischen Historiographie seit Beginn der 1980er Jahre häufig verwendet. Er ermöglicht es, die sechs Jahre und drei Monate zu überbrücken, die den Sturz der Königin Isabella II im September 1868 von der Restauration der bourbonischen Dynastie durch ihren Sohn Alfons XII im Winter 1874-1875 trennen. Die in diesem Artikel präsentierte Forschung zeigt, dass eine derartige verbindende Periodisierung für die Zeitgenossen keinen Sinn ergab. Vielmehr kämpften die spanischen politischen Gruppierungen im Spanien des ausgehenden 19. Jahrhunderts entlang der Logik und den chronologischen Linien der „September-Revolution“ (1868), was einem sehr viel offeneren Epochenbegriff entspricht. Dieser chrono-politische Kampf war mit dem Erbe und dem vielfältigen und konfliktuellen Vermächtnis dieser sechs Jahre ohne die Bourbonen verbunden: zwischen progressiven Monarchisten auf der Suche nach einer liberalen Dynastie, moderaten Republikanern der Mittelklasse, linken republikanischen Föderalisten, karlistischen Gegenrevolutionären, etc. Der Artikel schließt mit einem Blick auf die historiographischen Debatten im Spanien der 1960er und 1970er Jahre gegen Ende des Franko-Regimes, in dem Versuch festzustellen, wie und warum das „Sexenio“ die „September-Revolution“ ersetzt und verdrängt hat
La Fabricació de la Fàbrica. Treball i Política a la Catalunya Cotonera (1784-1884)
Sembla fora de dubte que l'escàs alè d'una política més o menys institucionalitzada de
negociació col•lectiva a la Catalunya industrial del XIX tardà hi alimentà, més si cal, la
radicalització de les cultures polítiques obreres i patronals. La feblesa, a la Catalunya
d'aleshores, d'un industrialisme sensible a la dislocació social alhora que a les potencials
bondats de l'obertura institucional, ha suscitat ben poca atenció, com si les línies de força
polítiques i culturals finiseculars no haguessin pogut ser unes altres que les que foren.20 Per això mateix considero adequat començar per Roca i Gales i pel seu testimoni sobre els teixidors de vels vuitcentistes, i més concretament pel rol decisiu que suposadament els hauria correspòs en la incipient definició d'una cultura interclassista amb probables ascendents i atractius per a fraccions del nou proletariat industrial. D'entrada, però, crida l'atenció que a l'alçada de 1884 la hipòtesi d'una cultura política que integrés sectors influents del treball fabril, que els associés amb mires cohesivas a determinades posicions patrícies, encara gravités al voltant dels teixidors de vels, un col•lectiu obrer que segons Roca i Gales havia "desaparecido del todo". Això era així, potser, perquè, com semblava plaure al mateix Roca, la raó essencial de la seva antiga condició de "poderoso elemento de amor a las libertades democráticas y al orden social, moral y material" havia estat "su importancia en el trabajo más artístico que manual"?
Proposar una resposta convincent a tal interrogant és l'objectiu d'aquest capítol; com ho
és, més enllà d'aquells subjectes específics -els teixidors de vels- i en un ordre més general, eld'aquest estudi en el seu conjunt. De fet, el cas dels teixidors de vels s'endevina un complet laboratori d'assaigs per començar a destriar els factors particulars dels potser comuns d'entre aquells que influiren les relacions entre treball i política a la Catalunya industrial i urbana del segle XIX. I això, precisament, per la pretesa i unilinial correspondència que suggerí Roca i Gales, a l'explicar la rellevància social i el protagonisme polític del col•lectiu veler en funció d'una centralitat técnico-laboral aleshores tan objectiva com irrevocable
Migración y Milicia en la España trasatlántica del siglo XIX: auge y caída del imperialismo popular
The article proposes an approach to the second Spanish imperial crisis, from 1898 onwards, from the observation of two phenomena longhaul until today just related by historians. Colonial migration to metropolitan destinations (Cuba, Puerto Rico, Spanish Africa ...) and the formation of colonial militias, potential areas of social promotion and popular politicization. From this double perspective, the "end of Spanish empire" around 1900 emerges as the result of a complex combination of crises which influence each other. International crises, colonial crisis and metropolitan crisis with the Spanish colonies and its borders as a backdrop
Raza, sexo y nación en la europa imperial: Historiografías sobre tropas y trabajadores coloniales en la Gran Guerra (1914-1919)
Las dimensiones imperiales y «raciales» de la formación de identidades nacionales en la Europa del «largo siglo XIX» han despertado un renovado interés historiográfico durante los últimos años. Este ensayo bibliográfico es una breve síntesis de uno de los filones temáticos y metodológicos que ha sido explotado a raíz de dicha renovación. El filón temático de las experiencias surgidas de la irrupción de decenas de miles de soldados y trabajadores coloniales «no-blancos» en la Europa de la Primera Guerra Mundial, irrupción sin precedentes tanto en las filas del ejército imperial británico como en las del francés. Adicionalmente, el filón metodológico de explorar las conexiones entre «raza» y nación —la nación imperial, así como la nación anticolonial— a través de las inusitadas relaciones, también sexuales, que miles de dichos hombres coloniales establecieron con mujeres europeas, durante la guerra, en suelo metropolitano.Over the last few years, there has emerged a vibrant historical literature on the imperial and «racial» dimensions of the formation of national identities in Europe during the «long nineteenth century». This bibliographical essay provides a synthetic analysis of one its chief thematic and methodological veins. The thematic vein concerns the experiences of tens of thousands of «non-white» colonial soldiers and workers in Europe during World War I —their presence was without precedent in the ranks of the British imperial army as well as that of the French— and the methodological vein discusses the connections between «race» and nation —the imperial nation as well as the anti-colonial nation—. This literature concerns the unusual relationships —sexual and non-sexual— that thousands of «coloured» colo- nial men established with European women on metropolitan soil during the war
Bajo la sombra de la comuna: sindicalismo y republicanismo en la Barcelona de 1871
El artículo pretende reabrir el debate historiográfico sobre el impacto/nde la Comuna de París en la España de 1871. Tras valiosas contribuciones/nque han subrayado la llegada de relatos y refugiados de la Comuna a la España/nen revolución, o las presiones de Thiers sobre el gabinete Serrano-Sagasta para/nla persecución de estos últimos, este artículo sostiene que fueron las concretas/nexperiencias autóctonas de conflicto social y político las que resultaron fundamentales/nen la recepción española de la revolución parisina. Los debates parlamentarios/nde mayo de 1871 sobre la Comuna y la AIT nacieron de un específico/nepisodio local de protesta obrera y movilización política plebeya. Un episodio/nque tuvo lugar en Barcelona durante los casi tres meses de vida de la Comuna./nY un episodio que, como tal, apenas ha recibido atención historiográfica. La paralización/nsindical de la mayor fábrica textil de España, la Fábrica Batlló, y la mayor victoria electoral del Partido Republicano Democrático Federal (PRDF)/ntras la caída de Isabel II, confluyeron en la Barcelona de aquella primavera. La/nComuna contribuyó a fundir ambos acontecimientos; a ella recurrió el patriciado/nbarcelonés para desacreditarlos y hostigarlos, urgiendo la intervención de/nSagasta. La ofensiva gubernamental contra sindicalistas y republicanos locales/nse cobijó bajo el manto del ataque de Versalles sobre París, exactamente durante/nlos mismos días de mayo de 1871.The article aims to take up again the historiographical debate/nabout the impact of the Paris Commune in 1871 Spain. Researching beyond/nthe well-known issue of Communard refugees in revolutionary Spain, the article/nargues that local experiences of social and political conflict were key to the/nSpanish reception of the Paris revolution. The May 1871 Spanish parliamentary/nlively debates on the Commune and the IWMA (or AIT) arose from a very specific/nlocal episode of workers’ protest and popular political mobilization. The/nepisode took place in Barcelona during the spring of 1871, while the Paris Commune/nwas at its height. A challenging industrial strike that paralyzed Spain’s/nlargest cotton mill, the Batlló factory, and an unprecedented electoral victory by/nthe Republican left-wing opposition of the Partido Republicano Democrático/nFederal (PRDF), overlapped then in Barcelona. The Commune, the article goes,/ncontributed to merge both facts into one shared political experience. Barcelona/nruling classes used the Commune transeuropean shadow to justify a simultaneous/nand hardline policy against trade unionists and Republicans. The Spanish/nGovernment final offensive against both local collective actors followed Versailles/nfinal attack on Communard Paris, exactly during the same days of late/nMay 1871