149 research outputs found
Controlling role in the crisis management
This article explores the role of labour mobility as a potential cluster advantage. We review the theoretical arguments as for how and why labour mobility could enhance the dynamism and performance of clusters of similar and related firms. A combination of quantitative and qualitative data from two information and communication technology (ICT) clusters is used to answer two research questions: (1) What is the role of mobility enhancing (or restricting) institutions in clusters? and (2) In what ways does labour mobility contribute to knowledge transfer within clusters? The two ICT clusters studied in the article generally seem to have higher levels of mobility, compared to the labour market at large. Although it is regarded as beneficial in theory, most cluster firms try to restrict mobility of workers since they fear the risk and costs of losing staff. Labour mobility is also rarely viewed as a viable way to increase the knowledge bases or contact networks of firms. However, when firms need to recruit the clustered labour markets seem to benefit them by facilitating the use of informal recruitment processes. By way of conclusion it is suggested that cluster firms might be under-investing in mobility and that innovative institutional solutions could help realize clusters mobility potential.This is the authorsâ version of the following article:Dzamila Bienkowska, Mats Lundmark and Anders Malmberg, Brain circulation and flexible adjustment: Labour mobility as a cluster advantage, 2011, Geografiska Annaler. Series B. Human Geography, (93), 1, 21-39.which has been published in final form at: http://dx.doi.org/10.1111/j.1468-0467.2011.00359.xCopyright: Blackwell Publishershttp://eu.wiley.com/WileyCDA/Brand/id-35.htm
Is divided iron injection to piglets profitable?
Ledinflammation Àr ett vanligt problem inom smÄgrisproduktionen, dÀr cirka 10 % av alla födda smÄgrisar drabbas av ledinflammation under sin livstid. Ledinflammation orsakar bÄde smÀrta hos grisen och ekonomiska förluster för lantbrukaren, genom nedsatt tillvÀxt och ökad arbetstid för behandlingar samt kostnader för medicin. En tidig och stor jÀrninjektion har ansetts vara en bidragande orsak till ledinflammation bland
vissa forskare. Ăverflödet av jĂ€rn ger en gynnsam uppförökningsmiljö för bakterier.
JÀrnet har flera funktioner i kroppen, bland annat i uppbyggnaden av blodet. Blodets röda fÀrg kommer frÄn hemoglobin som har till uppgift att transportera syre och
koldioxid mellan lungorna och övriga vÀvnader. Hemoglobinet Àr uppbyggt av protein och hemgrupper, och mitt i hemgrupperna sitter jÀrn som Àr nödvÀndigt för transporten
av syre ska fungera. Immunförsvaret Àr ocksÄ beroende av jÀrn, dÀr det medverkar i olika enzymsystem. En nyfödd smÄgris har en jÀrndepÄ pÄ ungefÀr 50 mg i kroppen och
förbrukar ca 10 mg per dag. SmÄgrisen kan bara tillgodose sig 1 mg per dag genom modersmjölken men detta Àr inte tillrÀckligt för att tÀcka deras behov. DÀrför Àr det
viktigt att tillföra nÄgon form av jÀrn inom den första levnadsveckan för att undvika att grisen fÄr blodbrist.
Det finns Àven risker med att bara ge jÀrnberikad torv, pellets eller dylikt istÀllet för en jÀrninjektion. Med en injektion Àr man sÀker pÄ att grisen har fÄtt sitt behov tillgodosett av jÀrn. Det Àr man inte sÀker pÄ om man ger torv eller pellets som grisen sjÀlv ska söka upp och fÄ i sig för att tÀcka jÀrnbehovet.
Vi gjorde ett försök pÄ Persbo GÄrd utanför Ransta dÀr vi testade följande hypotes: Kan en injektion av en halverad dos jÀrn pÄ dag tre, och en kompletterande dos pÄ dag tolv,
ge mindre ledinflammationer Àn en full dos jÀrn pÄ dag tre? Vi ville testa detta för att se om mÀngden jÀrn i ett tidigt stadium har nÄgon betydelse för frekvensen ledinflammationer och om det gav nÄgon förÀndring i tillvÀxt. I försöket ingick 20 kullar dÀr grisarna delades in i tvÄ grupper inom kullen efter vikt, skavsÄr och kön. I försöket ingick totalt 231 smÄgrisar frÄn början. SmÄgrisarna vÀgdes och mÀrktes vid tre dagars Älder och samtidigt injicerades en full eller en halv dos jÀrn beroende pÄ vilket försöksled grisarna placerats i. SmÄgrisarna som bara hade fÄtt en halv dos jÀrn fick en
kompletterande dos pÄ dag 12. Alla smÄgrisar hade tillgÄng till jÀrnflakes frÄn cirka en veckas Älder. Vid 21 dagars Älder vÀgdes alla grisarna för att kontrollera tillvÀxten. NÀr smÄgrisarna flyttades ut frÄn avdelningen vÀgdes de Äter igen och var dÄ cirka nio veckor gamla.
DÀrefter sammanstÀlldes all data som samlats in för statistisk bearbetning pÄ tillvÀxt och ledinflammationsfall. Det vi kom fram till var att de olika försöksleden inte pÄvisade nÄgon skillnad i grisens tillvÀxt. De smÄgrisar som drabbats av ledinflammation visade en tendens till att vÀxa sÀmre Àn de grisar som inte behandlats för ledinflammation vid en korrigering av vikt dag 3 och suggeffekt (p=0,0553). Andelen ledinflammationer i
ledet med en jÀrninjektion var 3,36 % mot 8,93 % i det led som fÄtt tvÄ injektioner, dock fanns det ingen signifikant skillnad mellan de olika försöksleden (p=0,0763).Av de totalt 14 stycken smÄgrisar som drabbats av ledinflammation var det 11 stycken som hade skavsÄr eller blivit trampade nÀr de undersöktes pÄ dag tre.
Slutsatser ur vÄrt försök tyder pÄ att det inte Àr lönsamt att ge smÄgrisarna tvÄ jÀrninjektioner. Vi kunde inte se att smÄgrisarna som fÄtt en delad jÀrngiva hade en bÀttre tillvÀxt Àn de smÄgrisarna som fÄtt en jÀrnbehandling och att ledinflammationerna inte hade tenderat till att minska utan snarare ökat. Man kan dra slutsatserna att delad
jÀrngiva Àr mer arbetskrÀvande eftersom man mÄste ge en extra jÀrninjektion och att man dessutom kan behöva behandla fler smÄgrisar för ledinflammationer.Arthritis is a common problem in piglet production, where about 10% of all piglets born will suffer from arthritis during their lifetime. Arthritis causes both pain in the piglets and economic losses in the farm through reduced growth, increased working hours for treatments and the cost of medicine. Among some scientists, an early and a large iron injection have been considered to be a contributory cause of arthritis. The abundance of iron is a beneficial environment for propagation of bacteria.
The iron has several functions in the body, including the construction of the blood. The bloods red color comes from hemoglobin, which is responsible for transporting oxygen
and carbon dioxide between the lungs and other tissues. Hemoglobin is made up of proteins and haem groups, and in the middle of the haem group sits the iron that is
necessary for the function of the oxygen transport. The immune system is also dependent on iron, there the iron is involved in different enzyme systems. A newborn piglet has an iron store of about 50 mg in the body and uses about 10 mg every day. Piglets can only be supplied of up to 1 mg per day by the sowâs milk, but this is not sufficient to meet their needs. It is therefore important to provide the pig some form of iron in the first week of life to avoid that the pig gets anemic.
There is a risk to give the pig just the iron-enriched peat and pellets or such things instead of an iron injection. With an injection, you are sure that the pig will get its needs of iron met. It is not sure, if you give peat or pellets, that the piglets will find it by itself and eat enough to get as much iron as they need.
We made an experiment on Persbo Farm outside Ransta, where we tested the following hypothesis: May an injection of a half iron dose on day three and then an additional iron
dose on day twelve results in less arthritis than a full dose of iron on day three? We wanted to test it to see if the amount of iron at an early stage will have an effect on
arthritis and if it would result in any growth change. The study included 20 litters were
the pigs were divided into two groups within the litter. The piglets were divided by
weight, abrasion and sex. The study included totally 231 piglets from the beginning. The
piglets were weighed and labeled when they were three days old and at the same time
they were given a full or half dose of iron according to the treatment group. Piglets
which received only half of the iron dose on day three received an additional dose at day
12. All the piglets had access to iron flakes from approximately one week of age. At 21
days of age all piglets were weighed in order to check the growth. When the piglets were
moved out from the stable, at about nine weeks of age, they were weighed again.
Data was collected and compiled for statistical analysis of growth and occurrence of
arthritis. The results did not show any difference in pig growth between the different
treatments. The piglets who were suffering from arthritis showed a lower growth, than
the pigs that were not treated for arthritis, when correcting for weight on day three and
the effect of the sow (p=0,0553). Arthritis among pigs given one iron injection was
3.36% versus 8.93% among pigs given two iron injections, but there were no significant
difference between the different treatments (p=0,0763).
7
Out of the 14 piglets suffering from arthritis in total, 11 piglets had abrasions or had
been trampled by the sow when they were examined at three days of age.
Conclusions from our experiment suggest that it is not profitable to give the piglets two
iron injections. We could not see that the piglets receiving two iron injections had a
better growth than the piglets receiving one iron injection. Also, the occurrence of
arthritis did not decrease but was instead rather increased. The conclusion from the
experiment was that two iron injections are more labor intensive because of the
additional iron injection and maybe due to more treatments of piglets suffering for
arthritis
Enterprise Liability, Public and Private
In Sweden, where forests cover more than 60% of the land area, silviculture and the use of forest products by industry and society play crucial roles in the national carbon balance. A scientific challenge is to understand how different forest management and wood use strategies can best contribute to climate change mitigation benefits. This study uses a set of models to analyze the effects of different forest management and wood use strategies in Sweden on carbon dioxide emissions and removals through 2105. If the present Swedish forest use strategy is continued, the long-term climate change mitigation benefit will correspond to more than 60 million tons of avoided or reduced emissions of carbon dioxide annually, compared to a scenario with similar consumption patterns in society but where non-renewable products are used instead of forest-based products. On average about 470 kg of carbon dioxide emissions are avoided for each cubic meter of biomass harvested, after accounting for carbon stock changes, substitution effects and all emissions related to forest management and industrial processes. Due to Swedenâs large export share of forest-based products, the climate change mitigation effect of Swedish forestry is larger abroad than within the country. The study also shows that silvicultural methods to increase forest biomass production can further reduce net carbon dioxide emissions by an additional 40 million tons of per year. Forestryâs contribution to climate change mitigation could be significantly increased if management of the boreal forest were oriented towards increased biomass production and if more wood were used to substitute fossil fuels and energy-intensive materials
On the role of forests and the forest sector for climate change mitigation in Sweden
We analyse the short- and long-term consequences for atmospheric greenhouse gas (GHG) concentrations of forest management strategies and forest product uses in Sweden by comparing the modelled consequences of forest resource use vs. increased conservation at different levels of GHG savings from carbon sequestration and product substitution with bioenergy and other forest products. Increased forest set-asides for conservation resulted in larger GHG reductions only in the short term and only when substitution effects were low. In all other cases, forest use was more beneficial. In all scenarios, annual carbon dioxide (CO2) sequestration rates declined in conservation forests as they mature, eventually approaching a steady state. Forest set-asides are thus associated with increasing opportunity costs corresponding to foregone wood production and associated mitigation losses. Substitution and sequestration rates under all other forest management strategies rise, providing support for sustained harvest and cumulative mitigation gains. The impact of increased fertilization was everywhere beneficial to the climate and surpassed the mitigation potential of the other scenarios. Climate change can have largeâpositive or negativeâinfluence on outcomes. Despite uncertainties, the results indicate potentially large benefits from forest use for wood production. These benefits, however, are not clearly linked with forestry in UNFCCC reporting, and the European Union\u27s Land Use, Land-Use Change and Forestry carbon accounting, framework may even prevent their full realization. These reporting and accounting frameworks may further have the consequence of encouraging land set-asides and reduced forest use at the expense of future biomass production. Further, carbon leakage and resulting biodiversity impacts due to increased use of more GHG-intensive products, including imported products associated with deforestation and land degradation, are inadequately assessed. Considerable opportunity to better mobilize the climate change mitigation potential of Swedish forests therefore remains
GrÀvlingars lidande vid grytanlagsprov med levande grÀvling
GrĂ€vlingar i Sverige jagas idag med flera olika jaktmetoder sĂ„som fĂ€llor, vakjakt, jakt med stĂ€llande hund ovan jord och jakt med grythund under jord. Grythundar anvĂ€nds för jakt, skyddsjakt och eftersök pĂ„ rĂ€v, grĂ€vling och mĂ„rdhund vilket stĂ€ller krav pĂ„ grythundarnas mentala och fysiska förmĂ„gor. Hundarna fĂ„r inte visa ett uppenbart aggressivt beteende. Olika jaktprov anvĂ€nds för att utvĂ€rdera hundens mentala och fysiska egenskaper som grythund. DĂ€rutöver medger de olika proven en vĂ€rdering av hundens vĂ€rde som avelsdjur. Grytanlagsprovens syfte Ă€r att bedöma hundars lĂ€mplighet vid grytjakt. Provet sker med en levande grĂ€vling i ett konstgjort gryt med tre olika gĂ„ngar som leder fram till en sĂ„ kallad kittel, dĂ€r grĂ€vlingen Ă€r placerad. Kitteln Ă€r oftast en rund konstruktion med galler mellan hund och grĂ€vling för att undvika fysisk kontakt mellan djuren, kitteln kan vridas för att exponera grĂ€vlingen Ă„t rĂ€tt hĂ„ll, mot hunden. Domaren vrider sĂ„ledes kitteln för att kunna bedöma hundens arbete med grĂ€vlingen. GrĂ€vlingar beskrivs som försiktiga djur som ytterst sĂ€llan reagerar aggressivt mot mĂ€nniskor och som ofta blir skrĂ€mda redan vid lukten av en mĂ€nniska. Att vara instĂ€ngd utan att kunna kontrollera eller undkomma situationen kan vara nĂ„got av det mest stressande som ett vilt djur kan utsĂ€ttas för. Det finns fĂ„ vetenskapliga studier pĂ„ grĂ€vling, men studier som publicerats som rapporter och examensarbeten avseende grĂ€vling i konstgryt har tillsammans med en vetenskaplig publikation pĂ„ fĂ€llfĂ„ngst av grĂ€vling visat att grĂ€vlingar gjort utfall mot hundar i provgryt, och att grĂ€vlingar som fĂ„ngats i fĂ€llor har reagerat med flyktförsök. Djur som saknar möjlighet att kontrollera eller undkomma en stressande situation, kan bli passiva eller till och med uppvisa s.k. inlĂ€rd hjĂ€lplöshet varvid djuret ger upp och blir apatiskt. Studierna visade ocksĂ„ att grĂ€vlingar som hade ett passivt beteende i samband med att de hölls instĂ€ngda i gryt eller fĂ€lla ofta hade förhöjd hjĂ€rtfrekvens och förĂ€ndrad kortisolkoncentration i trĂ€ck, vilket kan tyda pĂ„ att de upplevde stress. FastĂ€n antalet djur i studierna Ă€r litet Ă€r detta en indikation pĂ„ att Ă€ven till synes lugna grĂ€vlingar kan vara stressade. Ăven om grĂ€vlingen vid grytanlagsprovet numera separeras frĂ„n hunden med ett galler saknar grĂ€vlingen möjlighet att komma undan eller kontrollera situationen. Hunden uppfattas ocksĂ„ sannolikt som predator av grĂ€vlingen. Ăven en tam eller inte helt vild grĂ€vling kan vara rĂ€dd för hundar. GrĂ€vlingens hundvana eller rĂ€dsla för hundar kan vara svĂ„r att bedöma eftersom Ă€ven en till synes lugn grĂ€vling kan ha ett stresspĂ„slag. GrĂ€vlingens situation och lidande mĂ„ste bedömas inte bara under sjĂ€lva grytanlagsprovet och trĂ€ningstillfĂ€llena utan under hela grĂ€vlingens liv, dĂ„ den oftast tillbringar 8-10 Ă„r i hĂ€gn. VĂ€lfĂ€rden för grĂ€vlingen Ă€r dĂ€rför Ă€ven beroende av hĂ€gnets utformning och den dagliga skötseln. InfĂ„ngande i hĂ€gnet liksom transport till provplatsen kan pĂ„verka 6 grĂ€vlingens vĂ€lfĂ€rd i olika hög grad beroende pĂ„ faktorer som grĂ€vlingens tamhet och tillvĂ€njning, tidigare erfarenhet och förvĂ€ntan, samt kompetensen hos de personer som hanterar och transporterar djuren. En grĂ€vling som Ă€r ovan och mindre tam stressas sannolikt mer Ă€n en tillvand och tamare individ. Förutom att anvĂ€ndas vid grytanlagsprov anvĂ€nds grĂ€vlingen Ă€ven nĂ€r unga hundar ska lĂ€ra sig jaga. Omfattningen av denna trĂ€ning Ă€r inte reglerad enligt Svenska kennelklubbens reglemente men enligt uppgift ska samma regler följas som vid grytanlagsprov. Det rĂ„der brist pĂ„ vetenskapligt granskade studier pĂ„ grĂ€vlingar och grytanlagsprov och det har inte tillkommit nya studier inom omrĂ„det sedan Ă„r 2006. Graden av lidandet för grĂ€vlingen beror frĂ€mst pĂ„ riskfaktorer som grĂ€vlingens oförmĂ„ga att kontrollera eller komma undan situationen, grĂ€vlingens tidigare erfarenheter, bristande tillvĂ€njning, samt hundens agerande i provgrytet. Beroende pĂ„ djurets subjektiva upplevelse av hĂ„llandet och av de olika ingĂ„ende momenten kan graden och varaktigheten av lidande skilja sig Ă„t mellan olika individer. För vissa individer kan lidandet röra sig om enstaka men upprepade moment, t.ex. enbart tiden i provgrytet. För andra individer kan lidandet ha en lĂ€ngre varaktighet samt en adderad effekt som ökar graden av lidande om exempelvis hĂ€gnets utformning inte möjliggör naturligt beteende och grĂ€vlingarna inte Ă€r tama vilket kan addera stress under infĂ„ngande och transport. Sammantaget föreligger en pĂ„taglig risk för lidande, som inte Ă€r obetydligt, för grĂ€vlingar som anvĂ€nds för grytanlagsprov. Det kan pĂ„ grund av individuella variationer i grĂ€vlingarnas beteende under grytanlagsprovet föreligga svĂ„righeter att standardisera proven. Det kan ocksĂ„ ifrĂ„gasĂ€ttas om grĂ€vlingens beteende vid grytanlagsprov motsvarar ett möte med vild grĂ€vling. Hundar kan dessutom fĂ„ utföra ett slutligt grytjaktprov pĂ„ vild grĂ€vling i naturgryt utan att först ha gjort ett grytanlagsprov. Eventuella negativa effekter av ett icke utfört grytanlagsprov med levande grĂ€vling Ă€r oklara vid jaktprov pĂ„ grĂ€vling i ett naturgryt. Ett alternativ till prov pĂ„ levande grĂ€vling Ă€r att anvĂ€nda en attrapp. AnvĂ€ndning av grĂ€vlingsattrapp möjliggör en standardisering av grytanlagsproven, samt kan ge ökade och mer lĂ€ttillgĂ€ngliga trĂ€nings- och testmöjligheter för hundarna. Detta förutsĂ€tter dock att attrappen Ă€r av tillrĂ€ckligt hög kvalitet. I Danmark anvĂ€nds idag rĂ€vattrapper, och det finns attrapp för grĂ€vling i Sverige, men utfallet av prov med sĂ„dana Ă€r oklar. Förutom att grĂ€vlingar inte skulle behöva hĂ„llas i fĂ„ngenskap och riskera att utsĂ€ttas för lidande skulle en vĂ€l fungerande och mer lĂ€ttillgĂ€nglig attrapp kunna minska risken för att olĂ€mpliga eller otillrĂ€ckligt trĂ€nade hundar utsĂ€tter sig sjĂ€lva eller viltet för lidande
HÄllande av sugga och smÄgrisar i grisningsbox
SLU:s Vetenskapliga rÄd för djurskydd har fÄtt i uppdrag frÄn Jordbruksverket att utifrÄn specificerade frÄgestÀllningar beskriva det vetenskapliga kunskapslÀget betrÀffande hÄllande av sugga och smÄgrisar i grisningsbox. Den svenska lagstiftningens krav skiljer sig i flera avseenden frÄn de krav som stÀlls i andra lÀnder, varför det har varit svÄrt att finna vetenskapligt publicerad litteratur som Àger direkt tillÀmpbar giltighet i svenska besÀttningar. I dagslÀget sker heller ingen konstruktion eller tillverkning av grisningsboxar i Sverige. Rapporten har dÀrför Àven inkluderat studentarbeten vid SLU, liksom arbeten publicerade i olika rapportserier. DÀr kÀllan inte utgörs av vetenskapligt granskad litteratur har detta tydligt angivits. Domesticerade grisar har i stor utstrÀckning samma beteendebehov som vildsvin. Moderna grishÄllningssystem kan tillgodose flera av de beteendebehov som domesticerade grisar har, medan vissa beteendebehov Àr svÄrare att tillgodose, och det faktum att grisen hÄlls i en box utgör alltid en begrÀnsande faktor. En grisningsbox utgör en kompromiss mellan bland annat suggans och smÄgrisarnas behov. Suggans modersegenskaper och djurskötarens skicklighet anses ha större betydelse för smÄgrisöverlevnaden Àn boxens utformning, under förutsÀttning att utformningen hÄller rimlig standard. Under perioden nÀrmast grisning har suggan stort behov av att fÄ röra sig och bygga bo. Boxen bör vara stor nog för att möjliggöra detta beteende, och vara konstruerad pÄ sÄ vis att suggan kan fÄ tillrÀckligt med halm eller annat bomaterial för att kunna utföra sitt bobyggnadsbeteende. En vanlig uppfattning Àr att suggorna har ökat i storlek under de senaste decennierna men vetenskapligt underlag som stödjer denna uppfattning saknas. Antalet smÄgrisar per kull har ökat, vilket betyder att boxens storlek kan behöva utökas och att boxens funktionella delar kan behöva anpassas sÄ att de möjliggör tillrÀckligt stora ytor för att tillfredsstÀlla grisarnas olika behov av att vila, Àta, gödsla, ge di etc. SmÄgrisarna har under tidig digivning behov av att lÀtt förflytta sig mellan suggans juver, smÄgrishörnan och gödselytan. SmÄgrishörnan, d.v.s. det utrymme dÀr smÄgrisarna kan vistas skyddade frÄn suggan och med extra tillskottsvÀrme, Àr en viktig del av grisningsboxen. Den ska vara tillrÀckligt stor för att hela kullen ska kunna ligga dÀr samtidigt, och bör vara tÀckt av ett tak som har en front som Àr utformad sÄ att den minskar luftrörelser och hÄller vÀrmen kvar. SmÄgrishörnan ska vara försedd med tillskottsvÀrme eller en tillrÀcklig mÀngd strö för att tillgodose smÄgrisarnas vÀrmebehov. HÀr ska ocksÄ finnas möjlighet att ge tillskottsfoder till smÄgrisarna. Boxens utformning bör underlÀtta för suggan att lÀgga sig sÄ att smÄgrisarna lÀtt kommer Ät smÄgrishörnan, vilken ska vara belÀgen och konstruerad sÄ att god tillsyn blir möjlig. Flera faktorer mÄste vÀgas samman vad gÀller boxens placering i förhÄllande till inspektionsgÄngen i syfte att erhÄlla god tillsyn utan att störa suggan i onödan. Vid hantering av smÄgrisarna Àr ofta den s.k. framÄtvÀnda boxen att föredra, dÀr smÄgrishörnan Àr placerad vid inspektionsgÄngen. Golvets konstruktion Àr en viktig del av boxens utformning. Den fasta golvytan bestÄr vanligen av betong. Alternativa material finns, men fÄ har utvÀrderats och tillrÀcklig erfarenhet av dessa saknas. Golvet ska utgöras av ett jÀmnt och halkfritt underlag för suggan, samtidigt som underlaget inte ska medföra en skaderisk för smÄgrisarna. Golvet och strömedlet ska erbjuda en mjuk liggyta och samtidigt möjliggöra en god hygien. För att tillgodose smÄgrisarnas behov av vÀrme kan den fasta golvytan vara 6 försedd med golvvÀrme, alternativt förses med extra mycket strö i samband med grisningen. Totalarean spalt, dess material och spaltöppningens bredd har betydelse för hygienen. Strömedel och bomaterial Àr viktigt för att tillfredsstÀlla grisarnas behov av berikning och kan Àven ha betydelse för produktionsresultaten. Strömedel Àr vidare ett krav enligt lagstiftningen. Spalten, liggytan och boxens utgödslingssystem ska dÀrför vara utformade för att möjliggöra anvÀndning av funktionella mÀngder strömaterial sÄ att grisarnas beteendebehov tillfredsstÀlls. Svensk smÄgrisproduktion har under de senaste Ärtiondena genomgÄtt betydande strukturella förÀndringar. BesÀttningsstorleken har ökat och arbetet i stallarna har dÀrmed blivit mer fysiskt krÀvande. Arbetsuppgifterna har blivit allt mer specialiserade och monotona. Olika boxtyper krÀver olika arbetsinsats och belastningsskador p.g.a. dÄlig ergonomi kan vara ett problem. SÄ kallade framÄtvÀnda boxar minskar tidsÄtgÄngen för gödselskrapning. Den totala yta som utgörs av spaltgolv har ocksÄ betydelse för den arbetsinsats som krÀvs. Det Àr Àven viktigt att det finns möjlighet att skydda djurskötare frÄn aggressiva suggor vid arbete inne i boxen
HĂ„llande av vaktel
Uppdraget har varit att utifrĂ„n givna frĂ„gestĂ€llningar beskriva det kunskapslĂ€ge som finns kring hur vaktlar bör hĂ„llas och skötas. Med begreppet âvaktelâ avses rent biologiskt inte en enskild art utan ett antal slĂ€kten med totalt ca 80 arter av en typ av smĂ„ hönsfĂ„glar, men det Ă€r den japanska vakteln som har domesticerats och idag frĂ€mst hĂ„lls för livsmedelsproduktion. Den japanska vakteln har hĂ„llits i fĂ„ngenskap sedan 1100-talet. Systematisk domesticering och selektion för Ă€gg- respektive köttproduktion har skett mer intensivt sedan omkring förra sekelskiftet, det vill sĂ€ga i drygt 100 Ă„r. Den domesticerade japanska vakteln utmĂ€rks av snabb tillvĂ€xt, tidig könsmognad och hög Ă€ggproduktion i de linjer som har selekterats för detta Ă€ndamĂ„l. LivslĂ€ngden hos viltlevande japanska vaktlar anges till 2â3 Ă„r, medan domesticerade vaktlar kan leva upp till 8 Ă„r. Den forskning som finns Ă€r frĂ€mst gjord pĂ„ den domesticerade japanska vakteln (Coturnix japonica domestica). Detta yttrande fokuserar dĂ€rför pĂ„ hĂ„llande och skötsel av den domesticerade japanska vakteln, fortsĂ€ttningsvis kallad âdomesticerad vaktelâ. Mycket av forskningen kring dessa vaktlars beteenden och inhysning Ă€r gjord under burförhĂ„llanden. BurhĂ„llning av vaktel Ă€r, sĂ„vitt RĂ„det kĂ€nner till, inte vanligt förekommande i Sverige i kommersiella vaktelbesĂ€ttningar och EU-kommissionen planerar att fasa ut all typ av sĂ„dan inhysning av livsmedelsproducerande vaktlar. Vi har dĂ€rför valt att lĂ€gga tyngdpunkten i denna rapport pĂ„ vaktelhĂ„llning i frigĂ„ende system. I Sverige hĂ„lls domesticerad vaktel för kommersiell produktion av Ă€gg och kött i smĂ„skaliga besĂ€ttningar som Ă€r spridda över landet. Omfattningen Ă€r dock liten. Domesticerad vaktel och flera andra vaktelarter, t.ex. den kinesiska dvĂ€rgvakteln, hĂ„lls Ă€ven för hobbyĂ€ndamĂ„l (sĂ€llskap, avel, prydnad) och som försöksdjur i Sverige. De omfattas av svensk djurskyddslagstiftning oavsett syftet med djurhĂ„llningen. Vilka regler som gĂ€ller Ă€r dock avhĂ€ngigt av dels vilket syfte man har med vaktelhĂ„llningen och dels hur den vaktelart man hĂ„ller ska karakteriseras. Beroende pĂ„ svar sĂ„ blir olika föreskrifter gĂ€llande, och ibland Ă€r det motstridigt vilka föreskrifter som ska följas. Bristen pĂ„ entydiga föreskrifter skapar en osĂ€kerhet kring vad som egentligen gĂ€ller, bĂ„de för djurhĂ„llare och för lĂ€nsstyrelserna som ska utföra djurskyddskontroller och ibland förpröva vaktelanlĂ€ggningar. Eftersom japanska vaktlar har varit domesticerade en kort tid (ca 800 Ă„r jĂ€mfört med t.ex. tamhöns [Gallus gallus domesticus] ca 8000 Ă„r) och selektionen har fokuserat pĂ„ produktionsegenskaper kan man utgĂ„ frĂ„n att de inte skiljer sig sĂ„ mycket frĂ„n vilda japanska vaktlar avseende behov och naturligt beteende. Den vilda anfadern till den domesticerade vakteln Ă€r marklevande och lever i habitat som erbjuder tĂ€ta skydd i form av grĂ€smarker och buskar lĂ€ngs vattendrag och odlade fĂ€lt. Dessutom Ă€r fĂ„glarna kamouflagefĂ€rgade och de Ă€r naturligt skygga. De fĂ„tal studier som finns av viltlevande japanska vaktlar visar att fĂ„glarna tillbringar mycket tid med att sprĂ€tta och leta efter frön och ryggradslösa djur pĂ„ marken. Viltlevande japanska vaktlar lever i par eller i smĂ„ grupper under reproduktionssĂ€songen, och samlas i större flockar under flyttsĂ€songen. Den domesticerade vakteln formar i fĂ„ngenskap en dominanshierarki likt tamhönsens hackordning. Den domesticerade vaktelns sinnen (syn, hörsel och lukt) verkar likna tamhönans. Vaktlar Ă€r tidigt utvecklade och vid klĂ€ckning Ă€r de befjĂ€drade, kan se, höra och förflytta sig i sin nĂ€rmiljö. De blir könsmogna redan vid 5â6 veckors Ă„lder och lĂ€gger sina Ă€gg skyddat pĂ„ marken. Bobyggande och ruvning utförs endast av hönorna. Det saknas dock forskning som tydligt visar vilken grad av ruvningsbenĂ€genhet de har. En allmĂ€n uppfattning bland djurĂ€garna tycks Ă€ven vara att vaktlar inte anvĂ€nder vĂ€rpreden och att fĂ„glarna dĂ€rför saknar detta behov. Det kan dock inte uteslutas att orsaken Ă€r att fĂ„glarna har specifika önskemĂ„l om utformning av reden som inte uppfylls av traditionella vĂ€rpreden. Ăven hĂ€r Ă€r forskningen mycket bristfĂ€llig (sĂ„ vilket behov av vĂ€rprede som rĂ„der och hur det bĂ€st utformas Ă€r oklart). Skydd Ă€r en mycket viktig resurs för vaktlar, och dĂ€rför behöver de erbjudas tillrĂ€ckligt med skydd i djurutrymmet sĂ„ att samtliga fĂ„glar samtidigt kan söka skydd utan att det uppstĂ„r konkurrens och stress. Dessa skydd ska placeras i marknivĂ„ för vaktlarna att gömma sig under. Sannolikt behöver Ă€ven dessa skydd vara utspridda i utrymmet dels för att uppmuntra till rörelse och stimulera till att hela utrymmet anvĂ€nds, men framför allt för att avstĂ„ndet till ett skydd ska vara kort. Eftersom vaktlarna har en rangordning och kan vara aggressiva mot varandra Ă€r det viktigt att essentiella resurser inte kan monopoliseras utan kommer alla fĂ„glarna till godo. Det Ă€r dĂ€rför Ă€ven viktigt att det finns tillrĂ€ckligt med plats kring utfodring, och att det finns tillrĂ€ckligt mĂ„nga vattenplatser. Som regel ges vaktlar fri tillgĂ„ng pĂ„ foder och dricksvatten. Det saknas forskning kring vaktlars behov att söka skydd högre upp, t.ex. pĂ„ sittpinnar. Den forskning som finns indikerar att behovet av sittpinnar Ă€r lĂ„gt. Vaktlar Ă€r sociala djur och ska dĂ€rför aldrig hĂ„llas ensamma. De bör hĂ„llas i grupper som Ă€r mixade (bĂ„de hönor och tuppar) eller i grupper som bestĂ„r enbart av hönor. Det Ă€r inte lĂ€mpligt att hĂ„lla enbart tuppar i en grupp. Ăven om de i naturen kan leva i par Ă€r rekommendationen att antalet hönor överstiger antalet tuppar i vaktelflockar med könsmogna fĂ„glar. Denna rekommendation motiveras av behovet att minska aggression och risken för skador pĂ„ hönan. Det Ă€r viktigt för vaktlar att ströbada av flera anledningar, bl.a. för att hĂ„lla fjĂ€derdrĂ€kten i trim. Vaktlar ströbadar flera gĂ„nger dagligen om lĂ€mpligt strömedel finns fritt tillgĂ€ngligt. Att hĂ„lla vaktlarna pĂ„ ett strömaterial som möjliggör att de kan picka och sprĂ€tta Ă€r ocksĂ„ en viktig vĂ€lfĂ€rdshöjande resurs, eftersom de naturligt Ă€gnar en stor del av tiden Ă„t dessa födosöksrelaterade beteenden. Ljustillförsel för domesticerad vaktel bör vara naturligt ljus eller armatur med dagsljusliknande spektrum. Ljusintensitet och ljusprogram kan jĂ€mföras med de som anvĂ€nds för vĂ€rphöns. De domesticerade vaktlarna har ett behov av termisk komfort som kan jĂ€mföras med tamhöns, bĂ„de som kycklingar och som vuxna djur. Det regelverk som finns för vĂ€rphöns gĂ€llande ljus, temperatur och övriga klimatfaktorer bör kunna tillĂ€mpas Ă€ven för domesticerad vaktel, Ă„tminstone tills kunskapslĂ€get för dessa fĂ„glar Ă€r bĂ€ttre. NĂ€r man utformar miljön Ă€r det Ă€ven viktigt att tĂ€nka pĂ„ biosĂ€kerheten och möjligheten till god tillsyn över vaktlarna. Eftersom vaktlarna Ă€r i behov av att söka skydd fĂ„r man planera utformningen av dessa sĂ„ att tillsyn kan ske. Det behöver Ă€ven vara tillrĂ€cklig ljusintensitet sĂ„ att skydd och eventuella vĂ€rpreden kan inspekteras vid den dagliga tillsynen. NĂ€r det gĂ€ller biosĂ€kerheten bedömer RĂ„det att samma principer som gĂ€ller för besĂ€ttningar med vĂ€rphöns, slaktkyckling och kalkonuppfödning i stora drag bör kunna appliceras i livsmedelsproducerande vaktelflockar. Bland annat bör inomhusutrymmen vara saneringsbara och utomhusytor bör vara hĂ„rdgjorda eller vĂ€ldrĂ€nerade nĂ€rmast inomhusutrymmet. OmgĂ„ngsuppfödning Ă€r att rekommendera av smittskyddsskĂ€l, och man bör undvika att blanda fjĂ€derfĂ€n av olika arter, ursprung och Ă„ldrar. En annan viktig orsak till att man bör undvika blandning av flockar Ă€r att detta kan leda till social instabilitet i flocken med nedsatt djurvĂ€lfĂ€rd som följd. Det Ă€r Ă€ven viktigt att djurutrymmena utformas sĂ„ att vaktlarna inte kan rymma. DĂ„ den domesticerade vakteln Ă€r relativt nĂ€ra slĂ€kt med vĂ„r inhemska europeiska vaktel kan dessa tvĂ„ hybridisera och producera fertil avkomma, vilket Ă€r ytterst olĂ€mpligt ur ett bevarandebiologiskt perspektiv. Den forskning som idag finns kring vaktlar ger inget underlag för att ge rekommendationer kring exakta gruppstorlekar, utöver att fĂ„glarna aldrig bör hĂ„llas ensamma eller i grupp med enbart tuppar. Den forskning som finns kring utrymmesbehov Ă€r frĂ€mst framtagen genom forskning i bursystem, vilket inte Ă€r relevant i detta sammanhang eftersom burhĂ„llning av livsmedelsproducerande fjĂ€derfĂ€n ska fasas ut inom EU. NĂ€r det gĂ€ller minimiutrymme kan man generellt sĂ€ga att forskningen enhĂ€lligt visar att en hög djurtĂ€thet inverkar negativt pĂ„ djuren och att tillgĂ„ngen till skydd och könssammansĂ€ttning av gruppen pĂ„verkar lĂ€mplig belĂ€ggningsgrad. Det finns flera kunskapsluckor kring vaktlar och deras naturliga beteenden och behov, och den forskning som finns Ă€r frĂ€mst gjord pĂ„ vaktlar i bur. DĂ€rför behövs det generellt mer forskning kring hĂ„llande av frigĂ„ende vaktlar
Jakt med pil och bÄge
Ett antal lÀnder tillÄter jakt med pil och bÄge, medan flera andra lÀnder har förbjudit den. I de fall dÀr jakt med pil och bÄge Àr tillÄten kan detta gÀlla endast vissa arter av dÀggdjur och fÄglar. I vissa fall omfattas Àven vattenlevande djur. Av vÄra nordiska grannlÀnder har Norge och Island totalförbud mot jakt med pil och bÄge, medan Danmark och Finland i olika utstrÀckning tillÄter sÄdan jakt. Inget nordiskt land tillÄter jakt med pil och bÄge pÄ Àlg. Danmark och Finland har krav pÄ utbildning och godkÀnt bÄgskytteprov för bÄgjÀgare. Olika argument för och emot har anvÀnts, inte alltid med vetenskapligt stöd, och det gÄr inte att avgöra vilka argument som haft avgörande betydelse för att tillÄta eller förbjuda jakt med pil och bÄge pÄ nationell nivÄ. Jakt med pil och bÄge Àr sedan 1938 förbjuden i Sverige. Kul- och hagelvapen legaliserades ursprungligen inte utifrÄn etiska principer för minimerat onödigt lidande, utan Àr i bruk i Sverige och flera andra lÀnder som en följd av tradition och hÀvd. FrÄgan om ett eventuellt tillÄtande av jakt med pil och bÄge i Sverige har aktualiserats och NaturvÄrdsverket föreslog 2018 nya föreskrifter om detta. Den bÄge som föreslagits för jakt i Sverige Àr compoundbÄgen, som ger de kraftfullaste och sÀkraste skotten, jÀmfört med lÄngbÄgen och recurvebÄgen. Utvecklingen av bÄgar, pilar och sikten fortgÄr dock. Vid all form av jakt med kula, hagel eller pil ska projektilens rörelseenergi omvandlas till en kroppsskada som sÄ snabbt som möjligt leder till medvetslöshet och död för det trÀffade djuret. En pil frÄn en compoundbÄge har en anslagshastighet av c:a 70-80 m/s, vilket kan jÀmföras med c:a 400 m/s för en hagelsvÀrm och 700-1200 m/s för en gevÀrskula. Pilens anslagsenergi Àr c:a 75 J, medan energin hos en samlad hagelsvÀrm (pÄ nÀra hÄll) Àr c:a 3200 J och hos en gevÀrskula 1600-16 500 J. En pil som fÀrdas fritt har en uppskattad maximal rÀckvidd av en halv kilometer medan en kula kan fÀrdas i flera kilometer. Jakt med pil och bÄge Àr mer tidskrÀvande Àn jakt med kulvapen, d.v.s. fÀrre djur kan fÀllas under en given tidrymd. Penetrationsdjupet hos en pil varierar beroende pÄ dess hastighet, pilspetsens utformning och typen av vÀvnad som trÀffas, och har i en experimentell studie angetts vara 17-60 cm i mjukvÀvnad. Ju större anslagshastighet, smalare pilspets och mjukare vÀvnad, desto lÀngre penetrerar pilen och en pil frÄn en modern compoundbÄge kan Àven perforera kroppen pÄ ett stort hjortdjur. Om skottet perforerar, d.v.s. passerar rakt igenom djuret, har projektilen kvar en del energi nÀr den lÀmnar kroppen och förmÄgan att orsaka kroppsskada Àr dÀrför lÀgre. Till skillnad frÄn en kula orsakar en pil inte nÄgon temporÀr kavitet med pÄföljande sekundÀra vÀvnadsskador i den trÀffade djurkroppen, utan endast en smal permanent kavitet eller skottkanal. Det innebÀr sannolikt att det blir Àn viktigare med en korrekt trÀff. Jakt med pil och bÄge utförs oftast som vak-, vakt-, lock- eller smygjakt, och jÀgaren Àr vanligen kamouflerad. Pil och bÄge ska endast anvÀndas pÄ kort avstÄnd, sannolikt under ca 30-35 m, och helst pÄ stillastÄende djur. Rekommendationerna om skjutavstÄnd skiljer dock mellan lÀnder. JÀgarens omdöme Àr en viktig förutsÀttning för en djurvÀlfÀrdsmÀssigt acceptabel jakt. Det Àr oklart om jakt med pil och bÄge krÀver större kompetens, skicklighet och noggrannhet Àn jakt med andra vapen. UtlÀndsk forskning indikerar dock att bÄgjÀgare hittills har varit mer benÀgna Àn jÀgare med kuleller hagelvapen att bry sig om sjÀlva jakten, snarare Àn jaktutbytet (köttet), samt att bÄgjÀgare i större utstrÀckning Àn andra jÀgare har tagit sin jaktmetod pÄ allvar och aktivt har övat upp sina fÀrdigheter. 6 Det Àr svÄrt att dra generella slutsatser om djurs subjektiva upplevelser och stresspÄverkan av jakt och skott, eftersom de i hög grad beror pÄ individuella faktorer. Jaktformer som innebÀr att djuret inte upptÀcker en ensam jÀgare förrÀn i eller strax före skottögonblicket Àr sannolikt mindre stressande Àn jaktformer som innebÀr att djuret under lÀngre tid drivs eller stÀlls, eller dÀr djuret upplever nÀrvaro av hundar eller ett stort antal personer. FrÄn djurvÀlfÀrdssynpunkt Àr sannolikt tiden frÄn skottögonblicket till medvetslöshet viktigare Àn tiden till död. SÄvÀl tiden till medvetandeförlust som till död beror pÄ vilka organ och vÀvnader som skadas och i synnerhet hur snabbt blod förloras sÄ att syrebrist uppstÄr i hjÀrnan. Stor skada pÄ stora artÀrer leder till en snabb förblödning och ett djur i rörelse förblöder sannolikt snabbare Àn ett stillastÄende. Det saknas kunskap för att avgöra om det finns en avgörande skillnad i tid och grad av stress frÄn trÀff till medvetslöshet mellan pil och kula eller hagel. Forskningsunderlaget Àr begrÀnsat eller obefintligt vad gÀller de flesta arter av vilt under rÄdjurs storlek, inklusive vattenlevande dÀggdjur och fÄglar, under naturliga förhÄllanden. Orörlighet efter ett vÀlplacerat skott anvÀnds ofta som tecken pÄ död, men sÀger inte mycket om vare sig medvetandegraden eller hjÀrtaktiviteten. Vid jakt med pil och bÄge Àr bröstkorgen, i hjÀrtlungregionen, det efterstrÀvade trÀffomrÄdet. Skadeförloppet efter pilskott i huvudet eller halsen pÄ större vilt Àr inte nÀrmare kÀnt, men beror sannolikt pÄ var och frÄn vilken vinkel pilen trÀffar, samt om den vid trÀff i huvudet har förmÄga att penetrera kraniet. Skott i andra kroppsdelar, sÄsom buken eller extremiteterna, orsakar normalt inte förblödning, men dÀremot skador som kan medföra lidande för djuret och vara livshotande pÄ lÀngre sikt. SmÀrta kan orsakas av olika stimuli och de flesta vÀvnader har smÀrtreceptorer. Inte allt trauma ger omedelbart upphov till smÀrta men vid djupa skador, sÄsom djupa skÀrsÄr eller hugg upplever en majoritet av mÀnniskor en omedelbar smÀrta. Vid t.ex. skadeskjutning kan smÀrta orsakas av ökat tryck i omrÄdet pÄ grund av blödningar, ödem och inflammation. I situationer dÀr djuret Àr skadeskjutet och ett andraskott behövs för att fÀlla djuret kan anvÀndning av pil och bÄge försvÄras om djuret rör sig snabbt eller avlÀgsnar sig frÄn skottplatsen, vilket riskerar att leda till ökat lidande hos djuret. Underlaget för att bedöma risken för skadeskjutning med olika vapen och hos olika djurslag Àr dock otillrÀckligt. Olika viltarter har olika anatomiska, fysiologiska och mentala förutsÀttningar, vilket tar sig uttryck i skiftande sinnesförmÄgor och beteenderepertoarer, och de lever i olika ekologiska sammanhang. DÀrför varierar förutsÀttningarna vid jakt kraftigt mellan djurslagen. Forskning talar för att stora djur rör sig lÀngre Àn smÄ djur efter att ha blivit skjutna. Emellertid Àr forskningen om jakt pÄ djur som Àr mindre Àn rÄdjur mycket begrÀnsad. Det Àr svÄrt att generalisera en subjektiv upplevelse som lidande. Flera tolkningar av begreppet onödigt lidande Àr dessutom möjliga, baserade pÄ t.ex. lidandets intensitet och varaktighet, avsikterna bakom det handlande som orsakar lidandet samt uppfyllandet av mÀnniskors och djurs intressen. Det Àr inte möjligt att med enbart naturvetenskapliga metoder avgöra vad som i jaktsammanhang kan betraktas som onödigt lidande. FullstÀndiga riskbedömningar av djurvÀlfÀrd vid jakt saknas. I jÀmförelse med jakt med kul- eller hagelvapen medför bÄgjakt djurvÀlfÀrdsrisker med avseende pÄ framför allt tiden frÄn skott till medvetslöshet och skadeskjutning. Bristen pÄ vetenskapligt 7 underlag, inte minst vad gÀller smÄvilt, innebÀr indirekt ocksÄ en djurvÀlfÀrdsrisk. BÄgjakt kan samtidigt eventuellt medföra bÀttre förutsÀttningar för avlÀkning efter skadeskjutning om djuret inte Äterfinns. En samlad riskbedömning av djurvÀlfÀrden vid jakt med pil och bÄge behöver ta hÀnsyn till alla tÀnkbara risker respektive tÀnkbara fördelar och vÀga dem mot motsvarande risker respektive fördelar med kul- eller hagelvapen. Fara för mÀnniskor och egendom i samband med jakt kan förutom olycksfall Àven antas omfatta störningsmoment i landskapet dÀr jakt bedrivs, t.ex. oljud, mÀnniskors oro och konkurrerande markanvÀndning. I Sverige skadas Ärligen c:a 500 mÀnniskor i samband med jakt och av dem fÄr i genomsnitt tvÄ personer sÄ allvarliga skador att de dör. Cirka 12 % av de dödliga jaktolyckorna drabbar mÀnniskor som inte deltagit i jakten. De vanligaste skadorna vid jakt med kul- eller hagelvapen Àr skÀr- och klÀmskador, frakturer frÄn fall, hundbett och hörselskador. Av dessa bör risken för hörselskada och hundbett minska vid bÄgjakt. Det korta skjutavstÄndet och en minimal risk för rikoschetter bör ocksÄ minska risken för olyckor med dödlig utgÄng vid jakt med pil och bÄge. Jakt med pil och bÄge Àr tyst och anses dÀrför inte vara störande för omgivningen, men allmÀnheten kan uppleva jaktens smygande karaktÀr som skrÀmmande. Den lÄga ljudnivÄn kan möjligen Àven öka risken för tjuvjakt. Jakt med pil och bÄge kan under vissa förhÄllanden vara ett fungerande verktyg för att förvalta viltstammar, men det behövs mer tid för att minska en viltpopulation med pil och bÄge Àn med kulvapen. Det Àr oklart om jakt med pil och bÄge skulle öka möjligheterna till god viltförvaltning under svenska förhÄllanden. Jakt med pil och bÄge kan anses vara mer miljövÀnlig Àn jakt med kul- eller hagelvapen, eftersom pilen inte innehÄller bly eller andra giftiga Àmnen. I vilken grad införande av jakt med pil och bÄge skulle kunna pÄverka den totala mÀngden bly som hamnar i naturen Àr dock oklart, eftersom det beror pÄ i vilken grad pil och bÄge vid ett eventuellt införande av sÄdan jakt skulle ersÀtta kul- och hagelvapen med blyhaltig ammunition och i vilken omfattning bly framledes kommer att vara tillÄtet i ammunition. Vid bedömning av konsekvenser av jakt med pil och bÄge behöver olika tÀnkbara etiska perspektiv och normativa etiska teorier beaktas. Etiska övervÀganden kan hjÀlpa till att belysa om de risker som ett eventuellt tillÄtande av jakt med pil och bÄge skulle innebÀra för vilt, mÀnniskor, egendom och natur uppvÀgs av metodens fördelar i förhÄllande till jakt med krutdrivna vapen. Förekommande argument för eller emot jakt med pil och bÄge har granskats. Resonemanget innebÀr inte att RÄdet föresprÄkar nÄgot sÀrskilt perspektiv eller synsÀtt, eller utifrÄn nÄgot sÄdant vill rÀttfÀrdiga eller motsÀga rÀttfÀrdigande av jakt med pil och bÄge, utan syftar till att belysa olika tÀnkbara argument. Det finns en risk att allmÀnheten motsÀtter sig ett beslut att tillÄta jakt med pil och bÄge grundat frÀmst pÄ argument om nöje och utmaningar för jÀgaren. För att jaktmetoden ska accepteras Àr det viktigt att den kan motiveras Àven pÄ andra sÀtt och att lidandet för de jagade djuren minimeras. Det Àr oklart huruvida ett införande av jakt med pil och bÄge skulle pÄverka acceptansen för jakt i allmÀnhet
DNA Methylation Analysis of Bone Marrow Cells at Diagnosis of Acute Lymphoblastic Leukemia and at Remission
To detect genes with CpG sites that display methylation patterns that are characteristic of acute lymphoblastic leukemia (ALL) cells, we compared the methylation patterns of cells taken at diagnosis from 20 patients with pediatric ALL to the methylation patterns in mononuclear cells from bone marrow of the same patients during remission and in non-leukemic control cells from bone marrow or blood. Using a custom-designed assay, we measured the methylation levels of 1,320 CpG sites in regulatory regions of 413 genes that were analyzed because they display allele-specific gene expression (ASE) in ALL cells. The rationale for our selection of CpG sites was that ASE could be the result of allele-specific methylation in the promoter regions of the genes. We found that the ALL cells had methylation profiles that allowed distinction between ALL cells and control cells. Using stringent criteria for calling differential methylation, we identified 28 CpG sites in 24 genes with recurrent differences in their methylation levels between ALL cells and control cells. Twenty of the differentially methylated genes were hypermethylated in the ALL cells, and as many as nine of them (AMICA1, CPNE7, CR1, DBC1, EYA4, LGALS8, RYR3, UQCRFS1, WDR35) have functions in cell signaling and/or apoptosis. The methylation levels of a subset of the genes were consistent with an inverse relationship with the mRNA expression levels in a large number of ALL cells from published data sets, supporting a potential biological effect of the methylation signatures and their application for diagnostic purposes
- âŠ