341 research outputs found
Társadalmi egyenlőtlenségek és nevelés
ElĹ‘ször a társadalmi egyenlĹ‘sĂ©grĹ‘l gondolkodjunk – röviden. Vitathatatlan, a társadalmi egyenlĹ‘sĂ©g Ĺ‘srĂ©gi becses eszme, törtĂ©nelemformálĂł erĹ‘, termĂ©szetes, sokakat magával ragadĂł kĂvánalom Ă©s Ă©letĂ©rzĂ©s. A modern (Ăşj- Ă©s legĂşjabb kori) politika szĂĽntelenĂĽl Ă©s közvetlenĂĽl ki is nyilvánĂtja: társadalmi Ă©rtelemben minden ember egyenlĹ‘. A kĂĽlönbözĹ‘ politikai (Ă©s ideolĂłgiai) termĂ©szetű dokumentumok csak árnyalati eltĂ©rĂ©st mutatnak a megfogalmazásban, a mondanivalĂł szempontjábĂłl (hogy tehát minden ember egyenlĹ‘ Ă©s szabadnak szĂĽletik) azonosak
Gyermekfilozófia – mi végre?
Matthew Lipman, a gyermekfilozĂłfia alapĂtĂłjának, napjainkra már klasszikussá válĂł gondolkodĂłjának 2010. december 26-i elhunyta után Douglas Martin Ăr nekrolĂłgot a New York Times-ban. Ez a szomorĂş tĂ©ny Ăşjfent ráirányĂtja a szakmai figyelmet a gyermekfilozĂłfia mibenlĂ©tĂ©nek Ă©s állapotának kĂ©rdĂ©seire. Nem sokkal kĂ©sĹ‘bb a talán legrangosabb nemzetközi nevelĂ©studományi folyĂłirat, a Journal of Philosophy of Education (2011. május) kĂĽlönszámot szentel – Lipman halála apropĂłjábĂłl – a gyermekfilozĂłfia mai-holnapi problĂ©máinak vizsgálatára. Paul Standish fĹ‘szerkesztĹ‘ a szám BevezetĹ‘jĂ©ben kiemeli, hogy Lipman „úgy vĂ©lte, […] ha a kritikus gondolkodás kĂ©pessĂ©gĂ©t nem alapozzák meg gyermekkorban, akkor valĂłszĂnűtlen, hogy kivirágozzon az a kĂ©sĹ‘bbiekben. EzĂ©rt támadt az az ötlete, hogy tanĂtsanak filozĂłfiát a gyermekeknek, Ă©s [ma már – K. S.] több mint 4000 amerikai iskolában, több mint 60 kĂĽlföldi országban terjedt el, az anyagot pedig 40 nyelvre lefordĂtották.” (Standish, 2011, 1. o.)2 A nemzetközi tanulmánygyűjtemĂ©nyt tartalmazĂł kĂĽlönszám (amelynek szerkesztĂ©sĂ©t kĂ©t kĂĽlönbözĹ‘ ország egyetemĂ©nek kutatĂłja vĂ©gzi) cĂ©lja annak a kĂ©rdĂ©snek a megfontolása, hogy tudniillik „mi az Ă©sszerű Ă©s elĂ©rhetĹ‘ [hasznosĂthatĂł – K. S.] a gyermekfilozĂłfiában” (Standish, 2011, 2. o.). Már elsĹ‘ áttekintĂ©sĂ©ben is gondolatĂ©bresztĹ‘nek tarthatjuk a kĂĽlönszámot, Ă©s joggal feltĂ©telezhetjĂĽk, hogy a válogatás „új szintre emeli ezt a tudományt [’scholarship’]” (Standish, 2011, 2. o.)
A „néma tragikum”, avagy a „nevelés boldog kényszere”?
Ma mĂ©g távol vagyunk attĂłl, hogy az „ismeretátadó”, a „tananyagközpontú” pedagĂłgiai paradigmátĂłl a „gyermekközpontú” tanĂtáson át eljussunk a „pedagĂłgus-központú” rendszer tömeges megvalĂłsĂtásáig. Ahhoz a hiteles Ă©s autonĂłm pedagĂłgus-ideálhoz, amelyrĹ‘l NĂ©meth LászlĂł (1980, 768. o.), a kiválĂł magyar ĂrĂł Ă©s tanár lenyűgözĹ‘en Ărja: „nincs olyan király, mint az az igazi tanár, aki fiatal szĂvekben szemtĹ‘l szembe Ă©s naprĂłl napra tud uralkodni”. Az ilyen szint elĂ©rĂ©se Ă©rdekĂ©ben legalább három sĂşlyos kihĂvásnak szĂĽksĂ©ges Ă©s kĂvánatos megfelelni: 1. ÉrzĂ©kelhetĹ‘ mĂłdon növelni a pedagĂłgus társadalmi-anyagi megbecsĂĽlĂ©sĂ©t. 2. Csökkenteni a mindenkori politikai s ideolĂłgiai uralom befolyásolási törekvĂ©seit. 3. VĂ©gĂĽl, s talán legfĹ‘kĂ©ppen, erĹ‘sĂteni a pedagĂłgus saját felelĹ‘ssĂ©gĂ©t a jĂłravalĂłság magasrendű erĂ©nyĂ©nek kĂ©pviseletĂ©ben
A közösség és a közösségiség újragondolásához. Akarunk-e és tudunk-e még közösséget alkotni?
A közössĂ©g a leghányatottabb sorsĂş fogalmaink egyike. NĂ©hány Ă©vtizeddel ezelĹ‘tt a vĂzcsapbĂłl is ez a kifejezĂ©s áradt, mindenki nyakrafĹ‘re használta, nemritkán sanda szándĂ©kokkal övezve. Azután (a rendszerváltást követĹ‘en) szapulni kezdtĂ©k, jogos Ă©s jogtalan támadásokkal illettĂ©k, majd fokozatosan mellĹ‘ztĂ©k, manapság pedig már vĂ©gĂ©rvĂ©nyesen temetni akarják. Ugyanakkor aligha van ma is általánosabb Ă©s humánusabb szĂĽksĂ©gletĂĽnk annál, mint hogy minden emberi egyĂĽttműködĂ©st a közössĂ©gi szellem hasson át s irányĂtson. Emberek tömegei feltĂ©telezik, hogy a közössĂ©g-lĂ©t bĂ©kessĂ©get, szeretetet Ă©s nagy jelentĹ‘sĂ©gű egyĂĽttes alkotást tud lĂ©trehozni
The Culture of Philosophy Withering Away On the Basis of Hungarian Philosophical Experiences
Philosophy is for itself, in other words, it is an activity for itself by itself. It is one of the most precious intellectual treasures and pleasures of a human being. There are many symptoms which show that abstract thinking has lost its former glory, its glorious position in society. Unfortunately, the culture of philosophy has become a degraded intellectual phenomenon, and this short study analyses the reasons for its diminished value. It would like to stress there reasons: the first is: the practicable principle and interest as the age symptom. The second is: when the politics intervenes in the philosophy of the function (but we know that act of the way of thought is other as the movement of politics. The third is: the responsibility or irresponsibility of the philosophers. This study remarks some critical point of views in connection of there reasons. In conclusion, I claim that the current state of philosophy is the business of everybody; philosophy is a common intellectual property for all of us. In contrast to the public awareness, it is not an “aristocratic genre” but a “plebeian” one
- …