70 research outputs found
Winet, Monika (2006): El artĂculo árabe en las lenguas iberorrománicas (aspectos fonĂ©ticos, morfolĂłgicos y semánticos de la transferencia lĂ©xica). CĂłrdoba: Servicio de Publicaciones, Universidad de CĂłrdoba
Algunes notes sobre la recepciĂł del Calila e Dimna al catalĂ i la Doctrina d'en Pacs
L’origen d’aquest treball provĂ© de l’observaciĂł d’un detall que crida poderosament l’atenciĂł, com Ă©s el fet que el llibre de contes oriental traduĂŻt al castellĂ per orde d’Alfons el Savi en el segle XIII, Calila e Dimna, aparega citat en una obra de carácter didacticodoctrinal prou desconeguda, la Doctrina moral d’en Pacs. El nom de l’apòleg oriental apareix al costat d’autoritats pròpies d’aquest tipus de llibres de consells, com ara citacions bĂbliques, tant de l’Antic Testament com del Nou, juntament amb Sèneca, CicerĂł, Sant AgustĂ, Ovidi, Josephus, Boeci; a mĂ©s de Pedro Alfonso, BĂas, Arnau de Vilanova, Brunetto Latini, Avicenna a qui se li atribueix un Llibre de Animals, Eiximenis, citat a partir d’una obra d’atribuciĂł dubtosa, la Doctrina Compendiosa, Antoni Canals, i, curiosament, CerverĂ, anomenat de vegades, “teòlech”. D’aquest observem que les citacions provenen dels Versos proverbials, obra que, per altra banda, s’havia tingut com a prova de la dualitat nominal –no personal, com ja ha quedat accepat– de Guillem de Cervera id est Cerverino (Riquer 1991, 130)
La versiĂł catalana del Llibre dels Set Savis de Roma
Amb el titol del Libre dels Set Savis de Roma es coneix la versiĂł occitanocatalana medieval de la Historia Septem Sapientubus, un dels textos llatins derivats de l'anomenda branca occidental del Sendebar (Lacarra 1989; González Falencia 1946). Es tracta d'una obra molt difosa a l'Edat Mitjana i amb una complexa xarxa de versions i traduccions. La versiĂł que ens ocupa Ă©s un text practicament desconegut i una de les poques mostres de literatura sapiencial amb elements narratius de consideraciĂł, que trascendeixen deis simples exemples homilètics i apropen el nostre ntext a la rica tradiciĂł contĂstica medieval castellana i, en darrera instĂ ncia, oriental. Tot i que el Libre deis Set Savis de Roma estĂ molt allunyat de la versiĂł oriental del Sendebar i, per tant, de la contĂstica provinent de la tradiciĂł introduĂŻda pels Ă rabs a la PenĂnsula, es pot dir que, juntament amb els contes del Llibre de les bèsties de Ramon Llull, son dos mostres singulars que permeten constatar el deute de la literatura catalana medieval amb la tradiciĂł oriental.Aquest treball s'ha dut a terme en el marc dels projectes d'investigaciĂł BFF-2002-1254 i BFF2002-01273, finançats pel Ministerio de Ciencia y TecnologĂa
Chevaux et ânes humanisés dans la littérature catalane. Deux débats satiriques à la jonction des XIVe et XVe siècles
En aquest article es presenten dues obres catalanes medievals, l'anònima DisputaciĂł d'En Buch ab son cavall i la Disputa de l'Ase d'Anselm Turmeda que tenen com a tema principal el diĂ leg entre un animal (cavall o ase) i un home, amb un to satĂric i amb intenciĂł ridiculitzadora. Encara que es tracta d'obres amb grans diferències formals i de complexitat narrativa, ambdues han estat considerades de gran originalitat per la humanitzaciĂł de l'animal que, en alguns moments de la narraciĂł adquireix un grau de subtilitat per damunt del seu interlocutor.Dans cet article, nous prĂ©sentons deux Ĺ“uvres catalanes mĂ©diĂ©vales, l’anonyme DisputaciĂł d’en Buch ab son cavall et la Disputa de l’Ase d’Anselm Turmeda, qui ont comme thème principal le dialogue entre un animal (un cheval ou un âne) et un homme, avec un ton satirique et une intention parodique. MĂŞme s’il s’agit d’œuvres prĂ©sentant de grandes diffĂ©rences formelles et de complexitĂ© narrative, toutes deux sont Ă considĂ©rer comme très originales par l’humanisation de l’animal qui, pendant quelques moments du rĂ©cit, acquiert un degrĂ© de subtilitĂ© qui dĂ©passe celui de son interlocuteur.L’exemplum animalier dans la littĂ©rature catalane est un genre encore peu Ă©tudiĂ©. Outre les bestiaires, on peut mentionner les Ĺ“uvres d’origine orientale, comme les exemples du Llibre de les bèsties de Ramon Llull au XIIIe siècle, très proches de ceux du Calila et Dimna, ou bien des collections d’exempla, rĂ©cits et fables contenues dans des Ĺ“uvres plus volumineuses Ă caractère doctrinal. Dans cette contribution, nous nous occuperons des rĂ©cits et disputes mettant en scène des Ă©quins qui donnent l’exemple, et qui parlent avec les hommes
Alguns comentaristes ausiasmarquians. AproximaciĂł a l’estudi de la crĂtica sobre AusiĂ s March en el XIX
The article reviews and explores some of the nineteenth century scholars who write about Ausiàs March’s poetry. The critical tradition on Ausias March dates back to the years after his death and the works that were translated by sixteenth century Spanish poets. This activity began to decline in the seventeenth century, but interest in the Valencian poet’s works did not go unnoticed by eighteenth century Spanish bibliographers. In the nineteenth century, romantic ideas and the movement of the Renaixença started studies from a philological point of view. The first critic of March, Joseph Tastu, transcribed some of the manuscripts that preserve the poet’s work. After that, scholars like Milá y Fontanals, Rubió i Ors, Menéndez Pelayo, Rubió i Lluch, Torras y Bages read March’s works as a philosophical reflection of love, not without conceptual difficulty.Aquest treball s’emmarca en els projectes d’investigació FFI2008-00826 i FFI2010-21453-C02-01, finançats pel Ministerio de Ciencia e Innovación
Errores y divergencias en la traducción: las fuentes del Bestiari catalán
En catalán se conservan diferentes manuscritos, entre completos y fragmentarios, de un bestiario de procedencia toscana. Encontrar la relaciĂłn entre los testimonios catalanes y su posible original es tarea difĂcil puesto que son numerosos los manuscritos conservados en ambas lenguas y cada uno con sus peculiaridades. No obstante creemos que el original que se utilizĂł en la traducciĂłn catalana pertenece a una familia de manuscritos toscanos que hemos denominado ParĂs-Roma. En este trabajo se hace un recorrido por las divergencias que encontramos en la traducciĂłn catalana, asĂ como los errores más evidentes. Aunque se demuestra un conocimiento bastante correcto de la lengua toscana, y tratándose de una lengua prĂłxima la catalán, surgen problemas en la traducciĂłn, algunos resueltos de forma bastante curiosa.In Catalonian, there are different manuscripts, some are still complete and others in fragments, from a Tuscan bestiary. It is a hard task to find out the connection between the Catalonian testimonies and its possible original manuscript due to the big amount of manuscripts preserved in both languages and its peculiarities. However, we think that the original manuscript that was used for the Catalonian translation belongs in a Tuscan’s manuscripts family that we have called “Paris-Rome”. This paperwork is a travel across the many differences we find in the Catalonian translation, and also the common mistakes. Although we can find a quite correct use of the Tuscan language, –and knowing that Tuscan is very similar to Catalonian language–, some difficulties come up while translating, some solved in a curious way.Trabajo realizado en el marco de los proyectos de investigaciĂłn BFF2008-00826FILO y FFI2010-21453-C02-01 financiados por el Ministerio de Ciencia e InnovaciĂłn, Gobierno de España
La fábula en la prosa castellana del siglo XV: Libro del Caballero Zifar, Conde Lucanor, Libro de los Gatos. AntologĂa comentada, ed. de Luzdivina Cuesta Torre, Hugo O. Bizzarri, Bernard Darbord, CĂ©sar GarcĂa de Lucas, Murcia, Ediciones de la Universidad de Murcia, 2017, 269 pp. ISBN: 978-84-17157-01-2
Jaume de Cessulis (2018), Libre de les costumes dels hòmnes e dels oficis del nobles sobre el joc del escachs, estudio y edición de Alexandre Bataller Català . [Reseña de libro]
Reseña del libro: Jaume de Cessulis (2018), Libre de les costumes dels hòmnes e dels oficis del nobles sobre el joc del escachs, estudio y edición de Alexandre Bataller Català . Alicante/Barcelona: Institut Interuniversitari de Filologia Valenciana/Publica-cions de l’Abadia de Montserrat. 303 pp. ISBN: 978-84-9191-025-
The Holy Bestiary
Al llarg de la història de la tradiciĂł animalĂstica una sèrie d’animals s’han convertit en sĂmbols divins, sobretot a l’hora a representar alguns misteris com la resurrecciĂł, i, per tant, la redempciĂł humana. Els primitius textos, com ara el Physiologus grec i els derivats llatins, estableixen aquesta categoria que, bĂ sicament, es repeteix en totes les manifestacions de bestiaris medievals, si bĂ© en alguns casos, les al·legories tan marcades van desapareixent i l’animal acaba convertint-se en un paradigma de comportament. És el cas d’alguns dels bestiaris mĂ©s tardans que donen mĂ©s importĂ ncia a l’exemplificaciĂł de vicis a evitar i virtuts cristianes a imitar que a la divinitzaciĂł primigènia. En aquest treball oferim alguns exemples d’animals caracteritzats per la simbologia divina, aixĂ com la variaciĂł o no d’aquest carĂ cter al llarg dels segles.Throughout the history of the animalistic tradition, a series of animals have become divine symbols, especially when representing certain mysteries such as the resurrection and, therefore, human redemption. Primitive texts, such as the greek Physiologus and its latin derivatives establish this category, which is basically repeated in all the manifestations of medieval bestiaries. In some cases, such marked allegories disappear, and the animal ends up becoming a paradigm of behaviour. This is the case of some of the later bestiaries that give more importance to the exemplification of vices to be avoided and christian virtues to be imitated than to the primitive divinisation. In this work we offer some examples of animals characterised by their divine symbolism, and how it has or has not varied over the centuries
- …