31 research outputs found
Maatalousalueiden luonnon monimuotoisuuden yleissuunnitelma – Limingan lakeuden länsiosa
Luonnon monimuotoisuudella tarkoitetaan eläin- ja kasvilajien sekä erilaisten elinympäristöjen runsautta, johon
myös maatalous omalta osaltaan vaikuttaa. Maatalousalueilla elää viljelykasvien ja kotieläinten lisäksi lukuisia luonnonvaraisia
lajeja, jotka pitävät avoimista ja puoliavoimista elinympäristöistä. Arvokkaita elinympäristöjä ovat mm.
vanhan niitty- ja laiduntalouden synnyttämät rantaniityt, joilla viihtyy usein harvinaisiakin eliölajeja. Myös tehokkaassa
viljelyssä olevat pellot ovat tärkeitä ruokailu-, levähdys- ja pesimäalueita etenkin monille lintulajeille. Luonnon
monimuotoisuutta lisääviä kohteita ovat myös laajoja peltolakeuksia elävöittävät pientareet, pienet metsiköt
ja muut viljelyn lievealueet.
Suomessa on laadittu Maa- ja metsätalousministeriön myöntämällä rahoituksella maatalousalueiden luonnon
monimuotoisuuden (LUMO) yleissuunnitelmia alueellisten ympäristökeskusten johdolla vuodesta 2003. Suunnittelu
on kohdistunut valtakunnallisesti arvokkaille maisema-alueille. Yleissuunnittelun tarkoituksena on tehostaa
maatalousympäristön luonnon monimuotoisuuden hoitoa ja suojelua sekä suunnata hoitotoimet tärkeimmille
kohteille. Tavoitteena on kannustaa viljelijöitä hakemaan erityistukia ja lisätä viranomaisten, neuvojien ja viljelijöiden
välistä vuorovaikutusta.
Pohjois-Pohjanmaalla laadittiin kesällä 2005 LUMO-yleissuunnitelma Limingan lakeuden valtakunnallisesti arvokkaan
maisema-alueen länsiosaan Liminganlahden ympäristöön. Suunnitelmaan valittiin mukaan 38 esimerkkikohdetta,
jotka on esitelty karttojen ja kohdekuvausten avulla. Kohteiden kuuluminen yleissuunnitelmaan ei
sido tai velvoita maanomistajia hoidon järjestämiseen eikä aseta alueen käytölle rajoituksia. Alueen laajuuden
vuoksi kaikkia arvokkaita kohteita ei ehditty kartoittaa kattavasti, vaan niitä on todellisuudessa paljon enemmän.
Esimerkkikohteiden tarkoituksena onkin antaa käytännön tietoa paikallisista erityistukimahdollisuuksista myös
alueen muille viljelijöille, jotka voivat tutustua niihin harkitessaan tukien hakua omille alueilleen
Survey of arctic bird migration and staging areas at the White Sea, in the autumns of 1999 and 2004
Finnish Environment Institute organized two ornithological expeditions to the White Sea, between 21st September and 10th October 1999, and between 21st September and 10th October 2004. The main aim of these expeditions was to map the most important staging areas for the migrating arctic birds at the White Sea.
Several internationally important staging areas were found at the White Sea. Transect line counts at sea showed that the densities of birds outside these areas were smaller.
During the expeditions a lot of data collected about the migration, daily rhythm, directions and routes of the migration, intensity, timing and the age and sex of the birds. Clear differences between species were noticed in the dynamics, directions of routes and intensity. Some of the species migrate on a wide front and others follow the coastal lines.
The expedition was carried out by vessel. Compared to aerial surveys, which are also used for mapping of staging areas, vessel is cheaper. Vessel surveys allow more time for observing for instance birds which are sensitive or few in numbers. On the other hand a vessel is slow and shallow areas, which are important staging areas for waterfowl, are inaccessible.
Aerial surveys make it possible to cover large areas and to find the most important staging areas for arctic waterfowl
Invertebrate abundance increases with vegetation productivity across natural and agricultural wader breeding habitats in Europe
Grassland breeding waders have been steadily declining across Europe. Recent studies indicating a dramatic decline in grassland invertebrates' abundance and biomass, the key food of most grassland wader chicks, suggest a likely driver of the demise of waders. While agricultural intensification is generally inferred as the main cause for arthropod decline there is surprisingly little information on the relationship between land use intensity and total arthropod abundance in grasslands. Here, we explored those relationships across several key wader breeding habitats by surveying ground-active, aerial and soil-dwelling invertebrate communities in five European countries that range from natural undisturbed bogs to intensively managed grasslands. Using maximum vegetation growth and soil moisture content we investigated how they shape the size of the invertebrate community within and across different countries. We found predominantly positive relationships between grassland invertebrate abundance, biomass and body weight with increasing vegetation growth and soil moisture. Maximum vegetation growth was strongly positively related to ground-active invertebrate abundance and biomass and abundance of soil dwelling invertebrates (mainly earthworms). Body weight of aerial invertebrates furthermore increased with increasing maximum vegetation growth. Our results provide little support for the hypothesis that agricultural practices associated with intensification of grassland management result in an abundance decline of invertebrate prey for wader chicks. Conservation practices aiming to enhance wader chick survival require a careful balancing act between maintaining habitat productivity to secure high prey abundance, and keeping productivity low enough to maintain open swards that do not need to be cut before chicks have fledged
Enhanced influenza A H1N1 T cell epitope recognition and cross-reactivity to protein-O-mannosyltransferase 1 in Pandemrix-associated narcolepsy type 1
Narcolepsy type 1 (NT1) is a chronic neurological disorder having a strong association with HLA-DQB1*0602, thereby suggesting an immunological origin. Increased risk of NT1 has been reported among children or adolescents vaccinated with AS03 adjuvant-supplemented pandemic H1N1 influenza A vaccine, Pandemrix. Here we show that pediatric Pandemrix-associated NT1 patients have enhanced T-cell immunity against the viral epitopes, neuraminidase 175-189 (NA175-189) and nucleoprotein 214-228 (NP214-228), but also respond to a NA175-189-mimic, brain self-epitope, protein-O-mannosyltransferase 1 (POMT1675-689). A pathogenic role of influenza virus-specific T-cells and T-cell cross-reactivity in NT1 are supported by the up-regulation of IFN-Îł, perforin 1 and granzyme B, and by the converging selection of T-cell receptor TRAV10/TRAJ17 and TRAV10/TRAJ24 clonotypes, in response to stimulation either with peptide NA175-189Â or POMT1675-689. Moreover, anti-POMT1 serum autoantibodies are increased in Pandemrix-vaccinated children or adolescents. These results thus identify POMT1 as a potential autoantigen recognized by T- and B-cells in NT1. </p
Suomen luontotyyppien uhanalaisuus 2018. Luontotyyppien punainen kirja – Osa 1: Tulokset ja arvioinnin perusteet
Ympärivuotisen ja perinteisen laidunnuksen vaikutukset Taivalkosken metsälaitumien kasvillisuuteen ja maisemaan
Ympärivuotisen ja perinteisen laidunnuksen vaikutuksia metsälaitumien kasvillisuuteen ja maisemaan tutkittiin Taivalkoskella heinä-elokuussa 2004 ja elokuussa 2005. Laidunnuksen vaikutuksesta kasvillisuuden peittävyys pienenee ja tutkituilla alueilla laidunnuksella todettiin olevan monimuotoisuutta lisäävä vaikutus. Sammalten lajimäärät olivat laidunnetuissa metsissä suurempia kuin metsätyypiltään ja kasvupaikaltaan samantyyppisissä laiduntamattomissa metsissä. Putkilokasveilla lajisto oli köyhintä ympärivuotisten metsälaidunten kasvillisuusruuduilla. Perinteisillä laidunmenetelmillä todettiin olevan lajistoa monipuolistava vaikutus ja kasvillisuusruutujen lajimäärä olikin suurin perinteisillä metsälaitumilla. Myös perinteisten laitumien pidemmällä laidunhistorialla on todennäköisesti myönteinen vaikutus sekä lajistoon että metsälaidunten ominaispiirteisiin. Metsälaidunten ominaispiirteitä oli laitumilla havaittavissa, joskin suhteellisen vähän. Ympärivuotisilla laitumilla tiettyjä metsälaidunten ominaispiirteitä, esimerkiksi lahopuustoa ja avoimia niittylaikkuja voidaan saavuttaa kuitenkin suhteellisen nopeasti. Ympärivuotisesti laidunnettujen metsien ongelmana kasvillisuuden monimuotoisuuden kannalta on rehevöityminen ja typensuosijakasvien runsastuminen ja siten kasvillisuuden yksipuolistuminen. Rehevöityminen johtuu pääasiassa lisäruokinnasta ja on havaittavissa paikallisesti lähinnä ruokintapaikkojen ympäristöissä. Rehevöitymistä oli paikoitellen havaittavissa myös kesäkäytössä olevilla metsälaitumilla. Monimuotoisuuden lisäämisen kannalta suositeltavinta on perinteisen kaltainen laidunnus. Ravinteiden poistuminen laitumelta on tärkeää. Rehevöittäviä toimenpiteitä olisi pyrittävä vähentämään ja ympärivuotisilla metsälaitumilla talviruokintapaikat tulisi eristää muusta laitumen osasta.vo
Ympärivuotisen ja perinteisen laidunnuksen vaikutukset Taivalkosken metsälaitumien linnustoon
Linnuston koostumusta tutkittiin ympärivuotisesti ja perinteisesti vain kesäaikaan laidunnetuilla alueilla sekä laiduntamattomilla vertailualueilla Taivalkoskella touko-kesäkuussa 2005. Eri alueryhmien väliset lajimäärät olivat samaa tasoa, mutta rarefaktioanalyysin perusteella perinteisten laitumien lajimäärät ovat suhteutettuna samaan pinta-alaan merkitsevästi suurempia kuin ympärivuotisten ja laiduntamattomien alueiden. Tämä johtui siitä että perinteisten laitumien lajimäärä oli yhtä suuri, vaikka niiden yhteispinta-ala oli pienempi kuin kahden muun alueryhmän. Lintutiheyksissä ei havaittu merkitseviä eroja eri alueryhmien välillä. Tutkimusalueen keskimääräinen lintutiheys oli keskimääräistä tasoa verrattaessa muihin Koillismaan alueella tehtyihin metsälintulaskentoihin. Tuloksien perusteella laidunnus ei ole vaikuttanut tutkimusalueiden pesimälajiston koostumukseen eikä runsauteen. Syitä tähän voi olla monia: yksi syy voi olla, että kasvillisuus ei ole laidunhistorian osalta muuttunut alueiden välillä aiheuttaakseen muutoksia linnustossa. Yksittäisten lajien kohdalla aineisto on liian pieni tilastollista tarkastelua varten. Voi siis olla, että joidenkin lajien kohdalla vaikutuksia voisi ilmetä suuremmilla otoksilla. Myös pienikokoisilla alueilla havaittiin suuria lintutiheyksiä, mikä johtuu mahdollisesti sattumanvaraisista yksittäisten alueiden ympäristöominaisuuksista ja muutamilla alueilla selvästi reunavaikutuksesta. Uhanalaisia lajeja ei tutkimusalueilla havaittu. Euroopan Unionin lintudirektiivin Liitteen I erityisiä suojelutoimenpiteitä vaativista lajeista tutkimusalueilla havaittiin metso (Tetrao urogallus), pyy (Bonasa bonasia) ja liro (Tringa glareola).vokMyynti MTT Tietopalvelut 31600 Jokioine