52 research outputs found
Hubble space telescope images of SN 1987A: Evolution of the Ejecta and the Equatorial Ring from 2009 to 2022
Supernova (SN) 1987A offers a unique opportunity to study how a spatially resolved SN evolves into a young SN remnant. We present and analyze Hubble Space Telescope (HST) imaging observations of SN 1987A obtained in 2022 and compare them with HST observations from 2009 to 2021. These observations allow us to follow the evolution of the equatorial ring (ER), the rapidly expanding ejecta, and emission from the center over a wide range in wavelength from 2000 to 11,000 Ă
. The ER has continued to fade since it reached its maximum âŒ8200 days after the explosion. In contrast, the ejecta brightened until day âŒ11,000 before their emission levelled off; the west side brightened more than the east side, which we attribute to the stronger X-ray emission by the ER on that side. The asymmetric ejecta expand homologously in all filters, which are dominated by various emission lines from hydrogen, calcium, and iron. From this overall similarity, we infer the ejecta are chemically well mixed on large scales. The exception is the diffuse morphology observed in the UV filters dominated by emission from the Mg ii resonance lines that get scattered before escaping. The 2022 observations do not show any sign of the compact object that was inferred from highly ionized emission near the remnantâs center observed with JWST. We determine an upper limit on the flux from a compact central source in the [O iii] HST image. The nondetection of this line indicates that the S and Ar lines observed with JWST originate from the O free inner SiâSâAr-rich zone and/or that the observed [O iii] flux is strongly affected by dust scattering
Transport av drÀktiga djur, transport av unga djur och ÄldersbestÀmning av foster
De flesta lantbruksdjur transporteras endast enstaka gĂ„nger i livet och har dĂ€rför sĂ€llan möjlighet att vĂ€nja sig vid transporter pĂ„ ett sĂ€tt som skulle förebygga stress och bidra till en god transportupplevelse. Att skapa förutsĂ€ttningar som minimerar pĂ„verkan pĂ„ djuren och underlĂ€ttar drivning av djuren Ă€r dĂ€rför av stor vikt. Livdjurstransport eller transport till slakt kan vara en mycket stressfylld situation för djur. EFSA har under 2022 publicerat tre olika utlĂ„tanden om transport av nötkreatur, smĂ„ idisslare och gris. EFSA har i sina utlĂ„tanden identifierat följande relevanta vĂ€lfĂ€rdsrisker: social stress i samband med omgruppering, stress dĂ„ djuren hanteras av ovarsamma mĂ€nniskor eller av mĂ€nniskor som de inte Ă€r vana vid, stress pĂ„ grund av vĂ€rme eller kyla, skador, rörelsestress (orsakat av fordonets rörelser), predationsstress (specifikt hos fĂ„r som drivs med hund), hunger, törst, respiratoriska problem (specifikt hos nötkreatur), begrĂ€nsade rörelsemöjligheter, svĂ„righeter att vila och sensorisk överstimulering. Sammantaget kan dessa vĂ€lfĂ€rdsrisker leda till ackumulerad och hög stress, rĂ€dsla, smĂ€rta, obehag och utmattning hos djuren.Nötkreatur, grisar och fĂ„r Ă€r sociala djur som lĂ€tt stressas om de separeras frĂ„n sin grupp. Att ta hĂ€nsyn till deras naturliga flockbeteende genom att t.ex. inte driva djur enskilt utan i grupp (undantag för vuxna handjur som ofta behöver hanteras enskilt) Ă€r dĂ€rför viktigt bĂ„de före, under och efter transport. Omgrupperingar och social stress riskerar att leda till aggressioner och oönskade beteenden dĂ„ djuren kan komma att skada sig sjĂ€lva eller varandra.Djurs tidigare erfarenheter av att bli hanterade av mĂ€nniskor pĂ„verkar deras upplevelse och stressnivĂ„ vid hantering i samband med transport. En mer vĂ€nlig hantering av djuren tidigt i livet kan underlĂ€tta hanteringen i samband med transport. Djurens rĂ€dsla utgör en vĂ€lfĂ€rdsrisk, bĂ„de för djuren sjĂ€lva och för den transportör som ska hantera dem. Utlastningsutrymmen och drivvĂ€gar behöver vara vĂ€l designade för att fĂ„ ett bra flöde nĂ€r djuren lastas respektive lastas av och den som hanterar djuren behöver ha god kunskap om djurens naturliga beteenden.Hunger och törst kan uppstĂ„ hos djur under tiden frĂ„n lastning till transport och urlastning. Risken för att djuren ska uppleva hunger och törst ökar med lĂ€ngre transporttider. Unga djur har ett naturligt tĂ€tare födointag vilket man kan behöva ta hĂ€nsyn till vid transport genom att erbjuda djuren möjlighet att Ă€ta och dricka oftare Ă€n Ă€ldre djur. I nulĂ€get finns det inga optimala lösningar pĂ„ hur man ska kunna tillgodose behovet av vatten eller annan utfodring pĂ„ transport dĂ„ intaget Ă€ven pĂ„verkas av stress och sociala faktorer utöver vana vid utrustningen.DjurtĂ€theten pĂ„ transportfordonet Ă€r en viktig faktor som pĂ„verkar djurens möjligheter att hĂ„lla balansen och att kunna ligga ned och vila, men Ă€ven risken för skador och död. Behovet av att kunna ligga ned under transport ökar med transportens lĂ€ngd och huruvida djuren ligger ned Ă€r kopplat till vilket utrymme som ges, dĂ€r större utrymme leder till att fler djur ligger ned.Sen drĂ€ktighet rĂ€knas som ett tillstĂ„nd dĂ„ det inte Ă€r lĂ€mpligt att transportera ett djur eftersom transport under denna period kan leda till negativa konsekvenser för djurets vĂ€lfĂ€rd och risker för avkomman. DrĂ€ktighet innebĂ€r ökad sĂ„rbarhet bĂ„de fysiskt och fysiologiskt. För drĂ€ktiga djur innebĂ€r dĂ€rför den stress som förflyttning, lastning, ny miljö, okĂ€nda mĂ€nniskor, rörlig och ostabil transport, transportfordonets förutsĂ€ttningar, samt avsaknad av foder och vatten under lĂ€ngre perioder, en större pĂ„frestning med en ökad risk för negativa konsekvenser, Ă€n för icke-drĂ€ktiga djur. DrĂ€ktiga djur har en ökad metabolism och vĂ€rmeproduktion, framförallt under sen drĂ€ktighet, vilket gör drĂ€ktiga djur mer kĂ€nsliga för vĂ€rmestress Ă€n icke-drĂ€ktiga djur. Vidare blir fysisk anstrĂ€ngning jobbigare för det drĂ€ktiga djuret beroende bĂ„de pĂ„ den ökade tyngden och dess pĂ„verkan pĂ„ rörelseapparaten. Ăven cirkulationssystemet blir mer anstrĂ€ngt med en förhöjd hjĂ€rtfrekvens som följd. Vid vĂ€rmestress ökar dessutom andningsfrekvensen pĂ„tagligt.Kortisol har en viktig roll i slutet av drĂ€ktigheten och för att initiera förlossning. I slutet av drĂ€ktigheten stiger kortisolnivĂ„erna i moderdjurets blod till följd av att fostrets kortisolproduktion ökar. Förhöjda kortisolnivĂ„er till följd av stress och fysisk anstrĂ€ngning i samband med lastning, hantering, omgruppering, transport och nya miljöer kan orsaka abort eller för tidig igĂ„ngsĂ€ttning av förlossningen. Flera studier visar att det Ă€ven finns risker under andra delar av drĂ€ktigheten. Transport ökar till exempel risken för embryonala förluster under tidig drĂ€ktighet hos gris, framför allt under vecka tvĂ„ till fyra, vilket Ă€r en kortisolkĂ€nslig period. För nötkreatur finns det risk för embryonala förluster vid transporter under drĂ€ktighetens första tvĂ„ mĂ„nader och studier pĂ„ fĂ„r har visat pĂ„ negativa effekter pĂ„ lamm och ökad risk för fosterdöd vid förhöjda kortisolnivĂ„er hos tackan. Det finns Ă€ven en risk för epigenetiska effekter hos fostren vid stress hos moderdjuret, vilka kan komma att pĂ„verka avkomman senare i livet.NĂ€r hondjuren ökar i vikt genom fostertillvĂ€xt och ökad volym av fostervĂ€tskor, pĂ„verkas deras rörlighet och förmĂ„ga att hĂ„lla balansen vilket kan göra att bĂ„de lastning och transport försvĂ„ras samt innebĂ€ra en ökad risk för halkskador och flĂ€kningsskador. Eventuella led- och klövproblem kan dessutom förvĂ€rras eller försvĂ„ra rörelsemöjligheterna, Ă€ven om uppenbar hĂ€lta inte alltid kan ses. Den ökade storleken gör att drĂ€ktiga djur krĂ€ver större plats under transporten, bĂ„de för att djuren i sig Ă€r större, men ocksĂ„ för att de ska kunna parera rörelser och hĂ„lla balansen. DrĂ€ktiga grisar minskar sin aktivitetsnivĂ„ och har större behov av att ligga ned och vila vilket behöver tillgodoses under transport.I slutet av drĂ€ktigheten, oklart exakt nĂ€r, sker en uppmjukning av vĂ€vnaderna i bĂ€ckenregionen vilket Ă€r mer pĂ„tagligt för nötkreatur Ă€n för smĂ„ idisslare och suggor. Uppmjukningen kvarstĂ„r Ă€ven en tid efter förlossningen. Uppmjukningen ger försĂ€mrad stabilitet vid rörelse, vilket innebĂ€r risker vid bĂ„de lastning och transport. Det Ă€r dĂ€rför viktigt att man tar hĂ€nsyn till detta och har god tidsmarginal vid transport av drĂ€ktiga eller nyförlösta djur, sĂ„ att djuren inte riskerar att transporteras under den tid som bĂ€ckenet Ă€r instabilt.Den vetenskapliga evidensen för EU:s regel om 90 % av den förvĂ€ntade drĂ€ktighetstiden som grĂ€ns för transport av drĂ€ktiga djur förefaller oklar. RĂ„det stĂ€ller sig bakom konklusionen i EFSA:s utlĂ„tande om transport av nötkreatur, smĂ„ idisslare och gris, om att vetenskapliga belĂ€gg för den exakta nu gĂ€llande grĂ€nsdragningen saknas, samtidigt som det Ă€r tydligt att lĂ„ngt gĂ„ngen drĂ€ktighet Ă€r en riskfaktor för negativ djurvĂ€lfĂ€rd under transport. I de aktuella utlĂ„tandena finns dock flera studier citerade som visar pĂ„ sĂ„rbarhet för de drĂ€ktiga djuren och deras foster under en period som i mĂ„nga fall Ă€r lĂ€ngre Ă€n de sista 10 % av drĂ€ktighetstiden samt att det finns en ökad sĂ„rbarhet Ă€ven under andra delar av drĂ€ktigheten och att bĂ„de moderdjur och foster kan pĂ„verkas negativt av att transporteras.Det finns risk för att den stress som en transport innebĂ€r kan leda till att det sent drĂ€ktiga djuret aborterar eller att förlossningen sĂ€tts igĂ„ng under eller strax efter transport. DĂ„ det sĂ„ledes föreligger risker för foster och moderdjur vid transport av drĂ€ktiga djur under stora delar av drĂ€ktighetsperioden anser RĂ„det att transport av drĂ€ktiga djur (nötkreatur, fĂ„r och gris) om möjligt bör undvikas.Vid transport av unga kalvar, smĂ„grisar och lamm mĂ„ste hĂ€nsyn tas till flera faktorer, sĂ„som Ă„lder, immunförsvarets utveckling, djurens allmĂ€nna hĂ€lsostatus, huruvida djuren Ă€r avvanda eller inte, social stress, etc. Unga djur Ă€r generellt kĂ€nsligare Ă€n vuxna djur, och pĂ„verkas Ă€n mer av att utsĂ€ttas för hunger och törst, kalla och varma transporter, och begrĂ€nsade möjligheter att vila under transport. Under perioden dĂ„ det passiva immunförsvaret gĂ„r ned samtidigt som det aktiva immunförsvaret Ă€r under uppbyggnad Ă€r djuren extra kĂ€nsliga för infektioner.Hur vĂ€l ett ungt djur klarar en transport beror bl.a. pĂ„ lĂ€ngden pĂ„ transporten (ju lĂ€ngre transport desto större risk för djurens vĂ€lfĂ€rd), samt djurets Ă„lder och vikt. Tiden mellan tvĂ„ och fyra veckor Ă€r en kĂ€nslig Ă„lder för transport av kalvar. Enligt EFSA bör inte kalvar transporteras tidigare Ă€n vid fem veckors Ă„lder och de bör vĂ€ga minst 50 kg. För lamm rekommenderas att djuren transporteras först efter avvĂ€njning. Vidare behöver hĂ€nsyn tas till djurens behov av foder och vatten, sĂ„ att deras nĂ€rings- samt vĂ€tskebehov tillgodoses. HĂ€nsyn behöver Ă€ven tas till pĂ„ vilket sĂ€tt de Ă€r vana vid att inta foder och vatten, och om djuret hĂ„lls pĂ„ liknande sĂ€tt i transporten som de Ă€r vana vid, exempelvis i samma grupp eller tillsammans med sin mamma. Det kan vara klokt att utfodra djuren innan transport för att minska risken för hunger under transporten. Vid mjölkgiva till kalv behöver tid ges för digestion innan transport för att minska risken för diarrĂ©.Icke avvanda djur upplever en större stress runt transport Ă€n avvanda djur (vid transport utan moderdjur) och det Ă€r dĂ€rför bĂ€ttre att företrĂ€desvis transportera djuren efter avvĂ€njning. Unga djur Ă€r heller inte motoriskt fĂ€rdigutvecklade, vilket kan pĂ„verka deras balans under transport samt vid pĂ„- och avlastning. Yngre djur ligger ned och vilar i större omfattning Ă€n vuxna djur. Yngre djurs behov och möjlighet att vila pĂ„verkas av vad som sker under transporten, t.ex. hur fordonet körs, vĂ€gbanans utformning och fordonets komfort, men ocksĂ„ av transportens lĂ€ngd, utrymme per individ och om det Ă€r tillrĂ€ckligt med strö för att kunna ligga bekvĂ€mt.I dagslĂ€get saknas en tillfredsstĂ€llande diagnostisk metod för att med sĂ€kerhet bestĂ€mma den exakta drĂ€ktighetslĂ€ngden hos ett moderdjur som befinner sig i sen drĂ€ktighet, utöver dokumentation baserad pĂ„ betĂ€cknings-/inseminationsdatum, som RĂ„det bedömer vara det sĂ€kraste sĂ€ttet att undvika transporter i sen drĂ€ktighet. För nötkreatur kan rektalisering vara en enkel och billig metod för att utesluta sen drĂ€ktighet, men detta Ă€r inte tillĂ€mpligt för gris och fĂ„r.För Ă„ldersbestĂ€mning av kalv- och lammfoster efter slakt eller avlivning anvĂ€nds i nulĂ€get referensvĂ€rden för CRL (crown-rump length) som huvudsaklig objektivt mĂ€tbar parameter, i kombination med bedömning av andra yttre kĂ€nnetecken hos fostret, t.ex. behĂ„ring. De referensvĂ€rden för bedömning som anvĂ€nds idag grundar sig dock till stor del pĂ„ Ă€ldre studier, och i takt med att nöt- och fĂ„rpopulationen förĂ€ndras genom aveln kan referensvĂ€rdena behöva anpassas i motsvarande utstrĂ€ckning. RĂ„det rekommenderar att referensvĂ€rden för Ă„ldersbestĂ€mning av kalv- och lammfoster uppdateras
HÄllande av sugga och smÄgrisar i grisningsbox
SLU:s Vetenskapliga rÄd för djurskydd har fÄtt i uppdrag frÄn Jordbruksverket att utifrÄn specificerade frÄgestÀllningar beskriva det vetenskapliga kunskapslÀget betrÀffande hÄllande av sugga och smÄgrisar i grisningsbox. Den svenska lagstiftningens krav skiljer sig i flera avseenden frÄn de krav som stÀlls i andra lÀnder, varför det har varit svÄrt att finna vetenskapligt publicerad litteratur som Àger direkt tillÀmpbar giltighet i svenska besÀttningar. I dagslÀget sker heller ingen konstruktion eller tillverkning av grisningsboxar i Sverige. Rapporten har dÀrför Àven inkluderat studentarbeten vid SLU, liksom arbeten publicerade i olika rapportserier. DÀr kÀllan inte utgörs av vetenskapligt granskad litteratur har detta tydligt angivits. Domesticerade grisar har i stor utstrÀckning samma beteendebehov som vildsvin. Moderna grishÄllningssystem kan tillgodose flera av de beteendebehov som domesticerade grisar har, medan vissa beteendebehov Àr svÄrare att tillgodose, och det faktum att grisen hÄlls i en box utgör alltid en begrÀnsande faktor. En grisningsbox utgör en kompromiss mellan bland annat suggans och smÄgrisarnas behov. Suggans modersegenskaper och djurskötarens skicklighet anses ha större betydelse för smÄgrisöverlevnaden Àn boxens utformning, under förutsÀttning att utformningen hÄller rimlig standard. Under perioden nÀrmast grisning har suggan stort behov av att fÄ röra sig och bygga bo. Boxen bör vara stor nog för att möjliggöra detta beteende, och vara konstruerad pÄ sÄ vis att suggan kan fÄ tillrÀckligt med halm eller annat bomaterial för att kunna utföra sitt bobyggnadsbeteende. En vanlig uppfattning Àr att suggorna har ökat i storlek under de senaste decennierna men vetenskapligt underlag som stödjer denna uppfattning saknas. Antalet smÄgrisar per kull har ökat, vilket betyder att boxens storlek kan behöva utökas och att boxens funktionella delar kan behöva anpassas sÄ att de möjliggör tillrÀckligt stora ytor för att tillfredsstÀlla grisarnas olika behov av att vila, Àta, gödsla, ge di etc. SmÄgrisarna har under tidig digivning behov av att lÀtt förflytta sig mellan suggans juver, smÄgrishörnan och gödselytan. SmÄgrishörnan, d.v.s. det utrymme dÀr smÄgrisarna kan vistas skyddade frÄn suggan och med extra tillskottsvÀrme, Àr en viktig del av grisningsboxen. Den ska vara tillrÀckligt stor för att hela kullen ska kunna ligga dÀr samtidigt, och bör vara tÀckt av ett tak som har en front som Àr utformad sÄ att den minskar luftrörelser och hÄller vÀrmen kvar. SmÄgrishörnan ska vara försedd med tillskottsvÀrme eller en tillrÀcklig mÀngd strö för att tillgodose smÄgrisarnas vÀrmebehov. HÀr ska ocksÄ finnas möjlighet att ge tillskottsfoder till smÄgrisarna. Boxens utformning bör underlÀtta för suggan att lÀgga sig sÄ att smÄgrisarna lÀtt kommer Ät smÄgrishörnan, vilken ska vara belÀgen och konstruerad sÄ att god tillsyn blir möjlig. Flera faktorer mÄste vÀgas samman vad gÀller boxens placering i förhÄllande till inspektionsgÄngen i syfte att erhÄlla god tillsyn utan att störa suggan i onödan. Vid hantering av smÄgrisarna Àr ofta den s.k. framÄtvÀnda boxen att föredra, dÀr smÄgrishörnan Àr placerad vid inspektionsgÄngen. Golvets konstruktion Àr en viktig del av boxens utformning. Den fasta golvytan bestÄr vanligen av betong. Alternativa material finns, men fÄ har utvÀrderats och tillrÀcklig erfarenhet av dessa saknas. Golvet ska utgöras av ett jÀmnt och halkfritt underlag för suggan, samtidigt som underlaget inte ska medföra en skaderisk för smÄgrisarna. Golvet och strömedlet ska erbjuda en mjuk liggyta och samtidigt möjliggöra en god hygien. För att tillgodose smÄgrisarnas behov av vÀrme kan den fasta golvytan vara 6 försedd med golvvÀrme, alternativt förses med extra mycket strö i samband med grisningen. Totalarean spalt, dess material och spaltöppningens bredd har betydelse för hygienen. Strömedel och bomaterial Àr viktigt för att tillfredsstÀlla grisarnas behov av berikning och kan Àven ha betydelse för produktionsresultaten. Strömedel Àr vidare ett krav enligt lagstiftningen. Spalten, liggytan och boxens utgödslingssystem ska dÀrför vara utformade för att möjliggöra anvÀndning av funktionella mÀngder strömaterial sÄ att grisarnas beteendebehov tillfredsstÀlls. Svensk smÄgrisproduktion har under de senaste Ärtiondena genomgÄtt betydande strukturella förÀndringar. BesÀttningsstorleken har ökat och arbetet i stallarna har dÀrmed blivit mer fysiskt krÀvande. Arbetsuppgifterna har blivit allt mer specialiserade och monotona. Olika boxtyper krÀver olika arbetsinsats och belastningsskador p.g.a. dÄlig ergonomi kan vara ett problem. SÄ kallade framÄtvÀnda boxar minskar tidsÄtgÄngen för gödselskrapning. Den totala yta som utgörs av spaltgolv har ocksÄ betydelse för den arbetsinsats som krÀvs. Det Àr Àven viktigt att det finns möjlighet att skydda djurskötare frÄn aggressiva suggor vid arbete inne i boxen
HĂ„llande av vaktel
Uppdraget har varit att utifrĂ„n givna frĂ„gestĂ€llningar beskriva det kunskapslĂ€ge som finns kring hur vaktlar bör hĂ„llas och skötas. Med begreppet âvaktelâ avses rent biologiskt inte en enskild art utan ett antal slĂ€kten med totalt ca 80 arter av en typ av smĂ„ hönsfĂ„glar, men det Ă€r den japanska vakteln som har domesticerats och idag frĂ€mst hĂ„lls för livsmedelsproduktion. Den japanska vakteln har hĂ„llits i fĂ„ngenskap sedan 1100-talet. Systematisk domesticering och selektion för Ă€gg- respektive köttproduktion har skett mer intensivt sedan omkring förra sekelskiftet, det vill sĂ€ga i drygt 100 Ă„r. Den domesticerade japanska vakteln utmĂ€rks av snabb tillvĂ€xt, tidig könsmognad och hög Ă€ggproduktion i de linjer som har selekterats för detta Ă€ndamĂ„l. LivslĂ€ngden hos viltlevande japanska vaktlar anges till 2â3 Ă„r, medan domesticerade vaktlar kan leva upp till 8 Ă„r. Den forskning som finns Ă€r frĂ€mst gjord pĂ„ den domesticerade japanska vakteln (Coturnix japonica domestica). Detta yttrande fokuserar dĂ€rför pĂ„ hĂ„llande och skötsel av den domesticerade japanska vakteln, fortsĂ€ttningsvis kallad âdomesticerad vaktelâ. Mycket av forskningen kring dessa vaktlars beteenden och inhysning Ă€r gjord under burförhĂ„llanden. BurhĂ„llning av vaktel Ă€r, sĂ„vitt RĂ„det kĂ€nner till, inte vanligt förekommande i Sverige i kommersiella vaktelbesĂ€ttningar och EU-kommissionen planerar att fasa ut all typ av sĂ„dan inhysning av livsmedelsproducerande vaktlar. Vi har dĂ€rför valt att lĂ€gga tyngdpunkten i denna rapport pĂ„ vaktelhĂ„llning i frigĂ„ende system. I Sverige hĂ„lls domesticerad vaktel för kommersiell produktion av Ă€gg och kött i smĂ„skaliga besĂ€ttningar som Ă€r spridda över landet. Omfattningen Ă€r dock liten. Domesticerad vaktel och flera andra vaktelarter, t.ex. den kinesiska dvĂ€rgvakteln, hĂ„lls Ă€ven för hobbyĂ€ndamĂ„l (sĂ€llskap, avel, prydnad) och som försöksdjur i Sverige. De omfattas av svensk djurskyddslagstiftning oavsett syftet med djurhĂ„llningen. Vilka regler som gĂ€ller Ă€r dock avhĂ€ngigt av dels vilket syfte man har med vaktelhĂ„llningen och dels hur den vaktelart man hĂ„ller ska karakteriseras. Beroende pĂ„ svar sĂ„ blir olika föreskrifter gĂ€llande, och ibland Ă€r det motstridigt vilka föreskrifter som ska följas. Bristen pĂ„ entydiga föreskrifter skapar en osĂ€kerhet kring vad som egentligen gĂ€ller, bĂ„de för djurhĂ„llare och för lĂ€nsstyrelserna som ska utföra djurskyddskontroller och ibland förpröva vaktelanlĂ€ggningar. Eftersom japanska vaktlar har varit domesticerade en kort tid (ca 800 Ă„r jĂ€mfört med t.ex. tamhöns [Gallus gallus domesticus] ca 8000 Ă„r) och selektionen har fokuserat pĂ„ produktionsegenskaper kan man utgĂ„ frĂ„n att de inte skiljer sig sĂ„ mycket frĂ„n vilda japanska vaktlar avseende behov och naturligt beteende. Den vilda anfadern till den domesticerade vakteln Ă€r marklevande och lever i habitat som erbjuder tĂ€ta skydd i form av grĂ€smarker och buskar lĂ€ngs vattendrag och odlade fĂ€lt. Dessutom Ă€r fĂ„glarna kamouflagefĂ€rgade och de Ă€r naturligt skygga. De fĂ„tal studier som finns av viltlevande japanska vaktlar visar att fĂ„glarna tillbringar mycket tid med att sprĂ€tta och leta efter frön och ryggradslösa djur pĂ„ marken. Viltlevande japanska vaktlar lever i par eller i smĂ„ grupper under reproduktionssĂ€songen, och samlas i större flockar under flyttsĂ€songen. Den domesticerade vakteln formar i fĂ„ngenskap en dominanshierarki likt tamhönsens hackordning. Den domesticerade vaktelns sinnen (syn, hörsel och lukt) verkar likna tamhönans. Vaktlar Ă€r tidigt utvecklade och vid klĂ€ckning Ă€r de befjĂ€drade, kan se, höra och förflytta sig i sin nĂ€rmiljö. De blir könsmogna redan vid 5â6 veckors Ă„lder och lĂ€gger sina Ă€gg skyddat pĂ„ marken. Bobyggande och ruvning utförs endast av hönorna. Det saknas dock forskning som tydligt visar vilken grad av ruvningsbenĂ€genhet de har. En allmĂ€n uppfattning bland djurĂ€garna tycks Ă€ven vara att vaktlar inte anvĂ€nder vĂ€rpreden och att fĂ„glarna dĂ€rför saknar detta behov. Det kan dock inte uteslutas att orsaken Ă€r att fĂ„glarna har specifika önskemĂ„l om utformning av reden som inte uppfylls av traditionella vĂ€rpreden. Ăven hĂ€r Ă€r forskningen mycket bristfĂ€llig (sĂ„ vilket behov av vĂ€rprede som rĂ„der och hur det bĂ€st utformas Ă€r oklart). Skydd Ă€r en mycket viktig resurs för vaktlar, och dĂ€rför behöver de erbjudas tillrĂ€ckligt med skydd i djurutrymmet sĂ„ att samtliga fĂ„glar samtidigt kan söka skydd utan att det uppstĂ„r konkurrens och stress. Dessa skydd ska placeras i marknivĂ„ för vaktlarna att gömma sig under. Sannolikt behöver Ă€ven dessa skydd vara utspridda i utrymmet dels för att uppmuntra till rörelse och stimulera till att hela utrymmet anvĂ€nds, men framför allt för att avstĂ„ndet till ett skydd ska vara kort. Eftersom vaktlarna har en rangordning och kan vara aggressiva mot varandra Ă€r det viktigt att essentiella resurser inte kan monopoliseras utan kommer alla fĂ„glarna till godo. Det Ă€r dĂ€rför Ă€ven viktigt att det finns tillrĂ€ckligt med plats kring utfodring, och att det finns tillrĂ€ckligt mĂ„nga vattenplatser. Som regel ges vaktlar fri tillgĂ„ng pĂ„ foder och dricksvatten. Det saknas forskning kring vaktlars behov att söka skydd högre upp, t.ex. pĂ„ sittpinnar. Den forskning som finns indikerar att behovet av sittpinnar Ă€r lĂ„gt. Vaktlar Ă€r sociala djur och ska dĂ€rför aldrig hĂ„llas ensamma. De bör hĂ„llas i grupper som Ă€r mixade (bĂ„de hönor och tuppar) eller i grupper som bestĂ„r enbart av hönor. Det Ă€r inte lĂ€mpligt att hĂ„lla enbart tuppar i en grupp. Ăven om de i naturen kan leva i par Ă€r rekommendationen att antalet hönor överstiger antalet tuppar i vaktelflockar med könsmogna fĂ„glar. Denna rekommendation motiveras av behovet att minska aggression och risken för skador pĂ„ hönan. Det Ă€r viktigt för vaktlar att ströbada av flera anledningar, bl.a. för att hĂ„lla fjĂ€derdrĂ€kten i trim. Vaktlar ströbadar flera gĂ„nger dagligen om lĂ€mpligt strömedel finns fritt tillgĂ€ngligt. Att hĂ„lla vaktlarna pĂ„ ett strömaterial som möjliggör att de kan picka och sprĂ€tta Ă€r ocksĂ„ en viktig vĂ€lfĂ€rdshöjande resurs, eftersom de naturligt Ă€gnar en stor del av tiden Ă„t dessa födosöksrelaterade beteenden. Ljustillförsel för domesticerad vaktel bör vara naturligt ljus eller armatur med dagsljusliknande spektrum. Ljusintensitet och ljusprogram kan jĂ€mföras med de som anvĂ€nds för vĂ€rphöns. De domesticerade vaktlarna har ett behov av termisk komfort som kan jĂ€mföras med tamhöns, bĂ„de som kycklingar och som vuxna djur. Det regelverk som finns för vĂ€rphöns gĂ€llande ljus, temperatur och övriga klimatfaktorer bör kunna tillĂ€mpas Ă€ven för domesticerad vaktel, Ă„tminstone tills kunskapslĂ€get för dessa fĂ„glar Ă€r bĂ€ttre. NĂ€r man utformar miljön Ă€r det Ă€ven viktigt att tĂ€nka pĂ„ biosĂ€kerheten och möjligheten till god tillsyn över vaktlarna. Eftersom vaktlarna Ă€r i behov av att söka skydd fĂ„r man planera utformningen av dessa sĂ„ att tillsyn kan ske. Det behöver Ă€ven vara tillrĂ€cklig ljusintensitet sĂ„ att skydd och eventuella vĂ€rpreden kan inspekteras vid den dagliga tillsynen. NĂ€r det gĂ€ller biosĂ€kerheten bedömer RĂ„det att samma principer som gĂ€ller för besĂ€ttningar med vĂ€rphöns, slaktkyckling och kalkonuppfödning i stora drag bör kunna appliceras i livsmedelsproducerande vaktelflockar. Bland annat bör inomhusutrymmen vara saneringsbara och utomhusytor bör vara hĂ„rdgjorda eller vĂ€ldrĂ€nerade nĂ€rmast inomhusutrymmet. OmgĂ„ngsuppfödning Ă€r att rekommendera av smittskyddsskĂ€l, och man bör undvika att blanda fjĂ€derfĂ€n av olika arter, ursprung och Ă„ldrar. En annan viktig orsak till att man bör undvika blandning av flockar Ă€r att detta kan leda till social instabilitet i flocken med nedsatt djurvĂ€lfĂ€rd som följd. Det Ă€r Ă€ven viktigt att djurutrymmena utformas sĂ„ att vaktlarna inte kan rymma. DĂ„ den domesticerade vakteln Ă€r relativt nĂ€ra slĂ€kt med vĂ„r inhemska europeiska vaktel kan dessa tvĂ„ hybridisera och producera fertil avkomma, vilket Ă€r ytterst olĂ€mpligt ur ett bevarandebiologiskt perspektiv. Den forskning som idag finns kring vaktlar ger inget underlag för att ge rekommendationer kring exakta gruppstorlekar, utöver att fĂ„glarna aldrig bör hĂ„llas ensamma eller i grupp med enbart tuppar. Den forskning som finns kring utrymmesbehov Ă€r frĂ€mst framtagen genom forskning i bursystem, vilket inte Ă€r relevant i detta sammanhang eftersom burhĂ„llning av livsmedelsproducerande fjĂ€derfĂ€n ska fasas ut inom EU. NĂ€r det gĂ€ller minimiutrymme kan man generellt sĂ€ga att forskningen enhĂ€lligt visar att en hög djurtĂ€thet inverkar negativt pĂ„ djuren och att tillgĂ„ngen till skydd och könssammansĂ€ttning av gruppen pĂ„verkar lĂ€mplig belĂ€ggningsgrad. Det finns flera kunskapsluckor kring vaktlar och deras naturliga beteenden och behov, och den forskning som finns Ă€r frĂ€mst gjord pĂ„ vaktlar i bur. DĂ€rför behövs det generellt mer forskning kring hĂ„llande av frigĂ„ende vaktlar
Lung exposure of titanium dioxide nanoparticles induces innate immune activation and long-lasting lymphocyte response in the Dark Agouti rat
Nanomaterial of titanium dioxide (TiO2) is manufactured in large-scale production plants, resulting in risks for accidental high exposures of humans. Inhalation of metal oxide nanoparticles in high doses may lead to both acute and long-standing adverse effects. By using the Dark Agouti (DA) rat, a strain disposed to develop chronic inflammation following exposure to immunoactivating adjuvants, we investigated local and systemic inflammatory responses after lung exposure of nanosized TiO2 particles up to 90 days after intratracheal instillation. TiO2 induced a transient response of proinflammatory and T-cell-activating cytokines (interleukin [IL]-1α, IL-1ÎČ, IL-6, cytokine-induced neutrophil chemoattractant [CINC]-1, granulocyte-macrophage colony-stimulating factor [GM-CSF], and IL-2) in airways 1-2 days after exposure, accompanied byaninfluxofeosinophilsand neutrophils. Neutrophil numbers remained elevated for 30 days, whereas the eosinophils declined to baseline levels at Day 8, simultaneously with an increase of dendritic cells and natural killer (NK) cells. The innate immune activation was followed by a lymphocyte expansion that persisted throughout the 90-day study. Lymphocytes recruited to the lungs were predominantly CD4+ helper T-cells, but we also demonstrated presence of CD8+T-cells, B-cells, and CD25+T-cells. In serum, we detected both an early cytokine expression at Days 1-2 (IL-2, IL-4, IL-6, CINC-1, IL-10, and interferon-gamma [IFN-Îł] and a second response at Day 16 of tumor necrosis factor-alpha (TNF-α), indicating systemic late-phase effects in addition to the local response in airways. In summary, these data demonstrate a dynamic response to TiO2 nanoparticles in the lungs of DA rats, beginning with an innate immune activation of eosinophils, neutrophils, dendritic cells, and NK cells, followed by a long-lasting activation of lymphocytes involved in adaptive immunity. The results have implications for the assessment of risks for adverse and persistent immune stimulation following nanoparticle exposures in sensitive populations
Protein C InhibitorâA Novel Antimicrobial Agent
Protein C inhibitor (PCI) is a heparin-binding serine proteinase inhibitor belonging to the family of serpin proteins. Here we describe that PCI exerts broad antimicrobial activity against bacterial pathogens. This ability is mediated by the interaction of PCI with lipid membranes, which subsequently leads to their permeabilization. As shown by negative staining electron microscopy, treatment of Escherichia coli or Streptococcus pyogenes bacteria with PCI triggers membrane disruption followed by the efflux of bacterial cytosolic contents and bacterial killing. The antimicrobial activity of PCI is located to the heparin-binding site of the protein and a peptide spanning this region was found to mimic the antimicrobial activity of PCI, without causing lysis or membrane destruction of eukaryotic cells. Finally, we show that platelets can assemble PCI on their surface upon activation. As platelets are recruited to the site of a bacterial infection, these results may explain our finding that PCI levels are increased in tissue biopsies from patients suffering from necrotizing fasciitis caused by S. pyogenes. Taken together, our data describe a new function for PCI in innate immunity
Thrombocytopenia and platelet transfusions in ICU patients: an international inception cohort study (PLOT-ICU)
Purpose
Thrombocytopenia (platelet countâ<â150âĂâ109/L) is common in intensive care unit (ICU) patients and is likely associated with worse outcomes. In this study we present international contemporary data on thrombocytopenia in ICU patients.
Methods
We conducted a prospective cohort study in adult ICU patients in 52 ICUs across 10 countries. We assessed frequencies of thrombocytopenia, use of platelet transfusions and clinical outcomes including mortality. We evaluated pre-selected potential risk factors for the development of thrombocytopenia during ICU stay and associations between thrombocytopenia at ICU admission and 90-day mortality using pre-specified logistic regression analyses.
Results
We analysed 1166 ICU patients; the median age was 63 years and 39.5% were female. Overall, 43.2% (95% confidence interval (CI) 40.4â46.1) had thrombocytopenia; 23.4% (20â26) had thrombocytopenia at ICU admission, and 19.8% (17.6â22.2) developed thrombocytopenia during their ICU stay. Non-AIDS-, non-cancer-related immune deficiency, liver failure, male sex, septic shock, and bleeding at ICU admission were associated with the development of thrombocytopenia during ICU stay. Among patients with thrombocytopenia, 22.6% received platelet transfusion(s), and 64.3% of in-ICU transfusions were prophylactic. Patients with thrombocytopenia had higher occurrences of bleeding and death, fewer days alive without the use of life-support, and fewer days alive and out of hospital. Thrombocytopenia at ICU admission was associated with 90-day mortality (adjusted odds ratio 1.7; 95% CI 1.19â2.42).
Conclusion
Thrombocytopenia occurred in 43% of critically ill patients and was associated with worse outcomes including increased mortality. Platelet transfusions were given to 23% of patients with thrombocytopenia and most were prophylactic.publishedVersio
Thrombocytopenia and platelet transfusions in ICU patients: an international inception cohort study (PLOT-ICU)
Purpose:
Thrombocytopenia (platelet countâ<â150âĂâ109/L) is common in intensive care unit (ICU) patients and is likely associated with worse outcomes. In this study we present international contemporary data on thrombocytopenia in ICU patients.
Methods:
We conducted a prospective cohort study in adult ICU patients in 52 ICUs across 10 countries. We assessed frequencies of thrombocytopenia, use of platelet transfusions and clinical outcomes including mortality. We evaluated pre-selected potential risk factors for the development of thrombocytopenia during ICU stay and associations between thrombocytopenia at ICU admission and 90-day mortality using pre-specified logistic regression analyses.
Results:
We analysed 1166 ICU patients; the median age was 63 years and 39.5% were female. Overall, 43.2% (95% confidence interval (CI) 40.4â46.1) had thrombocytopenia; 23.4% (20â26) had thrombocytopenia at ICU admission, and 19.8% (17.6â22.2) developed thrombocytopenia during their ICU stay. Absence of acquired immune deficiency syndrome (AIDS), non-cancer-related immune deficiency, liver failure, male sex, septic shock, and bleeding at ICU admission were associated with the development of thrombocytopenia during ICU stay. Among patients with thrombocytopenia, 22.6% received platelet transfusion(s), and 64.3% of in-ICU transfusions were prophylactic. Patients with thrombocytopenia had higher occurrences of bleeding and death, fewer days alive without the use of life-support, and fewer days alive and out of hospital. Thrombocytopenia at ICU admission was associated with 90-day mortality (adjusted odds ratio 1.7; 95% CI 1.19â2.42).
Conclusion:
Thrombocytopenia occurred in 43% of critically ill patients and was associated with worse outcomes including increased mortality. Platelet transfusions were given to 23% of patients with thrombocytopenia and most were prophylactic
Gender differences in respiratory symptoms in 19-year-old adults born preterm
Objective: To study the prevalence of respiratory and atopic symptoms in (young) adults born prematurely, differences between those who did and did not develop Bronchopulmonary Disease (BPD) at neonatal age and differences in respiratory health between males and females. Methods: Design: Prospective cohort study. Setting: Nation wide follow-up study, the Netherlands. Participants: 690 adults (19 year old) born with a gestational age below 32 completed weeks and/or with a birth weight less than 1500g. Controls were Dutch participants of the European Community Respiratory Health Survey (ECRHS). Main outcome measures: Presence of wheeze, shortness of breath, asthma, hay fever and eczema using the ECRHS-questionnaire
Homosexualitet finns inte i de lÀgre skolÄren. En kvalitativ studie i form av fokusgrupper
Syfte och frÄgestÀllning: Vi vill ta reda pÄ hur pedagoger hanterar homosexualitet och förhÄller sig till heteronormativiteten. ⹠Tar man upp homosexualitet som begrepp inom undervisningen i de lÀgre skolÄren, exempelvis inom sex och samlevnadsundervisningen? ⹠Uppfattar pedagogerna inom de lÀgre skolÄren att homosexualitet finns bland personal och elever och att det Àr accepterat inom skolans vÀrld? Material och metoder: Vi har anvÀnt oss en kvalitativ studie i form av fokusgrupper. Vi har genomfört tre stycken fokusgrupper dÀr pedagogerna har fÄtt diskutera tre olika dilemman formulerade utifrÄn vÄra frÄgestÀllningar. SekundÀrmaterial har varit i form av bÄde tidigare kvalitativ och kvantitativ forskning i Àmnet och teorier kring heteronormativitet. Huvudresultat: Pedagogerna i vÄr studie förhÄller sig mycket heteronormativt och anser att barnen Àr för smÄ för att förstÄ homosexualitet. De bedriver ingen form av undervisning dÀr homosexualitet ingÄr som ett naturligt inslag. Den homosexuella kÀrleken osynliggörs medan den heterosexuella lyfts upp. Det Àr i skolan som mÄnga av vÄra vÀrderingar grundlÀggs, det Àr dÀrför högst vÀsentligt att skolan tar upp homosexualitet och gör det till nÄgot sjÀlvklart
- âŠ