277 research outputs found
Neural progenitor cell differentiation and migration : Role of glutamate signaling, brain-derived neurotrophic factor, and hypoxia/acidosis
The mammalian central nervous system (CNS) develops from multipotent neural stem or progenitor cells. During development the cells proliferate actively and differentiate into all the different cell types of the brain. Neurogenesis continues in the adult brain but to a much lesser extent than during development. Adult neurogenesis is influenced by many different factors, including insults to the brain and neurodegenerative disease. Neurotransmitters have been implicated as regulators of neurogenesis. The main excitatory neurotransmitter glutamate is linked to neural progenitor cell proliferation and differentiation as well as migration of newborn neurons. Glutamate is also involved in the pathogenesis of several neurological disorders and other factors linked to brain pathogenesis, such as hypoxia and acidosis, are known to influence neural progenitor cells. Elucidating the mechanisms governing stem/progenitor cell behavior during normal and pathological conditions will aid in the development of cell-based therapies for treating insult or disease within the CNS. The aim of this thesis was to study the role of glutamate receptor agonists and antagonists in differentiation and migration of neural progenitors and their progeny to increase the understanding of how this neurotransmitter influences these cells. In addition, the effects of brain-derived neurotrophic factor (BDNF) and the reactivity of the cells to conditions associated with ischemic stroke (hypoxia/acidosis) were studied.
By utilizing the neurosphere model we found that differentiating neural progenitors initially mainly expressed and responded to stimuli through metabotropic glutamate receptor 5 (mGluR5) and that the expression and functional response of the receptor corresponded with the distribution of radial glial cells. Ionotropic alpha-amino-3-hydroxy-5-methylisoxazole-4-propionic acid (AMPA)/kainate (KA) receptors were also present during early differentiation and expressed mainly by neuron-like cells. The expression of mGluR5 decreased and the expression and functional maturity of AMPA/KA receptors increased with time in culture. Pharmacological blocking studies revealed that radial glial process extension and neuronal motility are regulated through both mGluR5 and AMPA/KA receptors, but that the receptors have opposing effects on these cellular mechanisms. After prolonged differentiation a small subpopulation of neuronal cells responding to stimulation with N-methyl-D-aspartate (NMDA) and gamma amino butyric acid (GABA) appeared. This subpopulation of cells was responsive to motogenic actions mediated by BDNF. In addition, we found that radial glial and neuron-like cells exhibited differences in resting membrane potential and intracellular pH and reacted differently when exposed to hypoxic and acidic conditions.
This study contributes new information regarding neural progenitor cell characteristics and behavior when differentiated in the presence of or challenged with factors influencing neurogenesis, both during normal and pathological conditions. These findings may be useful in developing treatment programs for neurological disorders.Det centrala nervsystemet (CNS) hos mammalier utvecklas utgÄende frÄn multipotenta neurala stamceller. Under utvecklingen delar sig de neurala stamcellerna aktivt och ger upphov till alla de olika celltyperna i hjÀrnan. Nybildning av nervceller fortsÀtter i den vuxna hjÀrnan men i mycket begrÀnsad mÄn. Denna nybildning pÄverkas av mÄnga olika faktorer, inklusive hjÀrnskador och neurodegenerativa sjukdomar. Signalsubstanser i hjÀrnan har föreslagits pÄverka nybildningen av nervceller. Glutamat Àr den huvudsakliga excitatoriska signalsubstansen i hjÀrnan och har lÀnkats till proliferation och differentiering av neurala stamceller samt migration av nybildade nervceller. Glutamat Àr ocksÄ involverad i patogenesen av flera olika neurologiska sjukdomar och andra faktorer lÀnkade till patologiska tillstÄnd i hjÀrnan, sÄsom hypoxi och acidos, har ocksÄ visats pÄverka neurala stamceller. Klargörande av de mekanismer som styr stamcellernas beteende under normala och patologiska tillstÄnd kan bidra till utvecklingen av cellbaserade terapiformer för behandling av skador eller sjukdomar i CNS. MÄlet med denna avhandling var att studera rollen av glutamatreceptoragonister och -antagonister vid differentiering och migration av neurala stamceller och deras derivat för att öka förstÄelsen för hur denna signalsubstans pÄverkar dessa celler. Ytterligare studerades hur cellerna pÄverkas av den neurotrofa faktorn BDNF och förhÄllanden associerade med slaganfall (hypoxi/acidos).
Genom att utnyttja den sÄ kallade neurosfÀrmodellen fann vi att neurala stamceller vid differentiering initialt huvudsakligen uppvisade funktionella svar vid stimulering via den metabotropa glutamatreceptorn mGluR5 och att uttrycket av mGluR5 korrelerade med distributionen av radiala gliaceller. Funktionella jonotropa AMPA/KA-receptorer fanns ocksÄ vara nÀrvarande tidigt under differentieringsprocessen, frÀmst i neuroner. Uttrycket av mGluR5 minskade medan uttrycket och den funktionella mognaden av AMPA/KA-receptorer ökade med tiden. Farmakologiska studier visade att bÄde mGluR5 och AMPA/KA-receptorer Àr involverade i regleringen av neuronala cellers motilitet och radiala gliacellers processutvÀxt men att receptorerna har motsatta effekter pÄ dessa cellulÀra mekanismer. Efter en lÀngre periods differentiering kunde en liten subpopulation av celler som uppvisade funktionella svar vid stimulering med NMDA och GABA identifieras. BDNF ökade motiliteten av denna subpopulation. Vi fann ytterligare att radiala gliaceller och neuroner uppisade skillnader i vilomembranpotential och intracellulÀrt pH samt reagerade olika i hypoxiska och sura förhÄllanden.
Denna studie bidrar med ny information angÄende neurala stamcellers egenskaper och beteende vid differentiering i nÀrvaro av eller vid stimulering med faktorer som pÄverkar neurogenes, bÄde under normala och patologiska förhÄllanden. Dessa upptÀckter kan vara av nytta vid utvecklingen av behandlingsprogram för neurologiska skador och sjukdomar
The relationship between pre-reading, language and memory skills in preschool-aged children : a longitudinal study
Language impairments affect the development of childrenâs communication skills. Early identification of children that may later face a diagnosis of language disorder is challenging, but early language development is a good indicator of later language skills. The fundamental structures of language are typically mastered by the age of five. Memory skills, which are essential for language development, are also well developed in five-year-old children. Pre-reading skills, such as rapid automatized naming and letter knowledge, develop throughout childhood and have been linked to concurrent language skills. There is, however, little knowledge regarding early development of pre-reading skills in children under the age of five. In this longitudinal study, the relationship between early pre-reading skills at ages 3;6 and 5;0 and language and memory skills at age 5;0 is studied. By increasing the knowledge regarding the development of and the relationship between early pre-reading and language skills more sensitive methods to identify children at risk for language impairment may be developed.
In this study, the LUKIVA-test, a method for assessing early pre-reading skills in preschool children, was used. In addition, the language and memory domains of the Five to Fifteen-questionnaire, a parental questionnaire evaluating the development and behavior of 5â15-year-old children, was used. The LUKIVA-test was administered at ages 3;6 and 5;0, the Five to Fifteen-questionnaire filled out when the children were 5;0-years old. The study sample included 40 Finnish-speaking children.
This study showed, that age 3;6 and 5;0 LUKIVA-test variables correlated significantly with each other and with age 5;0 language skills. It was also shown, that pre-reading skills at age 3;6, together with gender and maternal education, explain 17% of the variability in language skills at age 5;0. Pre-reading skills in 3;6-year-old children may thus yield important information regarding future language development. In addition, memory skills (sri2 = 43%) markedly added to the explanation of age 5;0 language skills by concurrent pre-reading skills (sri2 = 28%). Pre-reading skills may possibly be used to identify children with weak language skills, whose language development may benefit from additional support.SprĂ„kstörningar pĂ„verkar utvecklingen av barns kommunikationsförmĂ„ga. Tidig identifiering av barn som senare kan komma att diagnosticeras med sprĂ„kstörning Ă€r utmanande, men den tidiga sprĂ„kutvecklingen Ă€r en bra indikator pĂ„ senare sprĂ„kkunskaper. SprĂ„kets grundlĂ€ggande strukturer Ă€r vanligtvis etablerade vid fem Ă„rs Ă„lder. MinnesförmĂ„gan, som Ă€r essentiell för sprĂ„kutvecklingen, Ă€r ocksĂ„ vĂ€l utvecklad hos femĂ„riga barn. LĂ€sförberedande fĂ€rdigheter, sĂ„ som snabb benĂ€mning och bokstavskĂ€nnedom, utvecklas under hela barndomen och har kopplats till samtida sprĂ„kkunskaper. Kunskapen om utvecklingen av lĂ€sförberedande fĂ€rdigheter hos barn under fem Ă„rs Ă„lder Ă€r dock begrĂ€nsad. I denna longitudinella studie studeras sambandet mellan lĂ€sförberedande fĂ€rdigheter hos barn i Ă„ldrarna 3;6 och 5;0 Ă„r och sprĂ„k- och minnesförmĂ„ga vid 5;0 Ă„rs Ă„lder. Ăkad kunskap om utvecklingen av och förhĂ„llandet mellan lĂ€sförberedande fĂ€rdigheter och sprĂ„klig förmĂ„ga kan leda till utveckling av kĂ€nsligare metoder för identifiering av barn som riskerar sprĂ„kstörning.
I denna studie anvĂ€ndes LUKIVA-testet, en metod för bedömning av lĂ€sförberedande fĂ€rdigheter hos barn i förskoleĂ„ldern. Ytterligare anvĂ€ndes sprĂ„k- och minnesdomĂ€nerna frĂ„n Fem till femton-frĂ„geformulĂ€ret, ett förĂ€ldraformulĂ€r som utvĂ€rderar utveckling och beteende hos 5â15-Ă„riga barn. LUKIVA-testet administrerades i Ă„ldrarna 3;6 och 5;0 Ă„r, Fem till femton-frĂ„geformulĂ€ret fylldes i nĂ€r barnen var 5;0 Ă„r gamla. I studien deltog 40 finsktalande barn.
Denna studie visade, att lÀsförberedande fÀrdigheter vid 3;6 och 5;0 Ärs Älder korrelerade signifikant med varandra och med sprÄkförmÄgan i 5;0 Ärs Älder. Ytterligare visades, att lÀsförberedande fÀrdigheter vid 3;6 Ärs Älder, tillsammans med kön och maternell utbildning, förklarar 17% av variationen i sprÄkförmÄgan vid 5;0 Ärs Älder. De lÀsförberedande fÀrdigheterna hos 3;6-Äriga barn kan sÄledes ge viktig information om framtida sprÄkutveckling. Dessutom visades, att minnesförmÄgan (sri2 = 43%) betydligt pÄverkade samtida lÀsförberedande fÀrdigheters (sri2 = 28%) förklaring av sprÄkförmÄgan hos 5;0-Äriga barn. LÀsförberedande fÀrdigheter kan eventuellt anvÀndas för att identifiera barn med svag sprÄklig förmÄga, vars sprÄkliga utveckling kan vara i behov av stödÄtgÀrder
Baltic Sea genetic biodiversity: Current knowledge relating to conservation management
1. The Baltic Sea has a rare type of brackish water environment which harbours unique genetic lineages of many species. The area is highly influenced by anthropogenic activities and is affected by eutrophication, climate change, habitat modifications, fishing and stocking. Effective genetic management of species in the Baltic Sea is highly warranted in order to maximize their potential for survival, but shortcomings in this respect have been documented. Lack of knowledge is one reason managers give for why they do not regard genetic diversity in management.
2. Here, the current knowledge of population genetic patterns of species in the Baltic Sea is reviewed and summarized with special focus on how the information can be used in management. The extent to which marine protected areas (MPAs) protect genetic diversity is also investigated in a case study of four key species.
3. Sixtyâone species have been studied genetically in the Baltic Sea, but comprehensive genetic information exists for only seven of them. Genetic monitoring shows genetic stability in some species but fluctuations and genetic changes in others. About half of the scientific studies published during the last 6 years provide conservation advice, indicating a high interest in the scientific community for relating results to practical management.
4. Populations in MPAs do not differ genetically from populations outside MPAs, indicating that MPAs in the Baltic Sea do not protect genetic diversity specifically, but that populations in MPAs are a representative subset of populations in the Baltic Sea.
5. Recommendations are provided for cases where genetic information is available but not used in management, particularly for nonâcommercial species with important ecosystem function.
6. Improved channels for effective communication between academia and practical management on Baltic Sea genetic biodiversity are needed. A web page that can be used for knowledge transfer is highlighted here.publishedVersio
Engaging consumers through artificially intelligent technologies
While consumer engagement (CE) in the context of artificially intelligent (AI-based) technologies (e.g., chatbots, smart products, voice assistants, or autonomous cars) is gaining traction, the themes characterizing this emerging, interdisciplinary corpus of work remain indeterminate, exposing an important literature-based gap. Addressing this gap, we conduct a systematic review of 89 studies using the Preferred Reporting Items for Systematic reviews and Meta-Analyses (PRISMA) approach to synthesize the AI-based CE literature. Our review yields three major themes of AI-based CE, including (i) Increasingly accurate service provision through AI-based CE; (ii) Capacity of AI-based CE to (co)create consumer-perceived value, and (iii) AI-based CE's reduced consumer effort in their task execution. We also develop a conceptual model that proposes the AI-based CE antecedents of personal, technological, interactional, social, and situational factors, and the AI-based CE consequences of consumer-based, firm-based, and human-AI collaboration outcomes. We conclude by offering pertinent implications for theory development (e.g., by offering future research questions derived from the proposed themes of AI-based CE) and practice (e.g., by reducing consumer-perceived costs of their brand/firm interactions)
NÀkökulmia organisaatiosuunnitteluun covid-19-pandemian jÀlkeisellÀ paikkariippumattoman työn aikakaudella
Organisaatiosuunnittelun klassista, pÀÀosin 1970-luvulta perĂ€isin olevaa kirjallisuutta sovelletaan edelleen laajalti sekĂ€ johtamiskoulutuksessa ettĂ€ -tutkimuksessa. Aihepiirin kirjallisuus on kuitenkin vanhentunutta, etenkin uusien organisaation hajauttamismuotojen â kuten informaatioteknologian kehittymisen myötĂ€ yleistyneen paikkariippumattoman työn â osalta. Covid-19 on vauhdittanut merkittĂ€vĂ€sti asiantuntijaorganisaatioiden kehitystĂ€, kun organisaatiot ovat ottaneet kĂ€yttöön paikkariippumattoman työn kĂ€ytĂ€ntöjĂ€ pandemian vuoksi. TĂ€ssĂ€ tutkimuksessapyrimme ymmĂ€rtĂ€mÀÀn organisaatiosuunnittelun nĂ€kökulmasta, millaisia edellytyksiĂ€ paikkariippumaton työ asettaa työnjaolle, koordinaatiolle ja kontrollille. EsitĂ€mme kuusi hypoteesia, jotka mÀÀrittelevĂ€t paikkariippumatonta työtĂ€ organisaatiosuunnittelun ja koronakriisin jĂ€lkeisen paikkariippumattoman työn aikakauden nĂ€kökulmasta. Osallistumme tutkimuksellamme sekĂ€ keskusteluun pandemian vaikutuksista organisaatioiden toiminnalle ettĂ€ organisaatiosuunnittelun ajantasaistamiseen digiaikakaudelle
Complex genetic diversity patterns of cryptic, sympatric brown trout (Salmo trutta) populations in tiny mountain lakes
publishedVersio
Zebularine induces long-term survival of pancreatic islet allotransplants in streptozotocin treated diabetic rats.
Coping with the immune rejection of allotransplants or autologous cells in patients with an active sensitization towards their autoantigens and autoimmunity presently necessitates life-long immune suppressive therapy acting on the immune system as a whole, which makes the patients vulnerable to infections and increases their risk of developing cancer. New technologies to induce antigen selective long-lasting immunosuppression or immune tolerance are therefore much needed
T Cell Costimulation through CD28 Depends on Induction of the Bcl-xÎł Isoform: Analysis of Bcl-xÎłâdeficient Mice
The molecular basis of CD28-dependent costimulation of T cells is poorly understood. Bcl-xÎł is a member of the Bcl-x family whose expression is restricted to activated T cells and requires CD28-dependent ligation for full expression. We report that Bcl-xÎłâdeficient (Bcl-xÎłâ/â) T cells display defective proliferative and cytokine responses to CD28-dependent costimulatory signals, impaired memory responses to proteolipid protein peptide (PLP), and do not develop PLP-induced experimental autoimmune encephalomyelitis (EAE). In contrast, enforced expression of Bcl-xÎł largely replaces the requirement for B7-dependent ligation of CD28. These findings identify the Bcl-xÎł cytosolic protein as an essential downstream link in the CD28-dependent signaling pathway that underlies T cell costimulation
The SNARE Protein SNAP23 and the SNARE-Interacting Protein Munc18c in Human Skeletal Muscle Are Implicated in Insulin Resistance/Type 2 Diabetes
OBJECTIVE-Our previous studies suggest that the SNARE protein synaptosomal-associated protein of 23 kDa (SNAP23) is involved in the link between increased lipid levels and insulin resistance in cardiomyocytes. The objective was to determine whether SNAP23 may also be involved in the known association between lipid accumulation in skeletal muscle and insulin resistance/type 2 diabetes in humans, as well as to identify a potential regulator of SNAP23. RESEARCH DESIGN AND METHODS-We analyzed skeletal muscle biopsies from patients with type 2 diabetes and healthy, insulin-sensitive control subjects for expression (mRNA and protein) and intracellular localization (subcellular fractionation and immunohistochemistry) of SNAP23, and for expression of proteins known to interact with SNARE proteins. Insulin resistance was determined by a euglycemic hyperinsulinemic clamp Potential mechanisms for regulation of SNAP23 were also investigated in the skeletal muscle cell line L6. RESULTS-We showed increased SNAP23 levels in skeletal muscle from patients with type 2 diabetes compared with that from lean control subjects Moreover, SNAP23 was redistributed from the plasma membrane to the microsomal/cytosolic compartment in the patients with the type 2 diabetes Expression of the SNARE-interacting protein Munc18c was higher in skeletal muscle from patients with type 2 diabetes Studies in L6 cells showed that Munc18c promoted the expression of SNAP23. CONCLUSIONS-We have translated our previous in vitro results into humans by showing that there is a change in the distribution of SNAP23 to the interior of the cell in skeletal muscle from patients with type 2 diabetes. We also showed that Munc18c is a potential regulator of SNAP23. Diabetes 59: 1870-1878, 201
HĂ„llande av vaktel
Uppdraget har varit att utifrĂ„n givna frĂ„gestĂ€llningar beskriva det kunskapslĂ€ge som finns kring hur vaktlar bör hĂ„llas och skötas. Med begreppet âvaktelâ avses rent biologiskt inte en enskild art utan ett antal slĂ€kten med totalt ca 80 arter av en typ av smĂ„ hönsfĂ„glar, men det Ă€r den japanska vakteln som har domesticerats och idag frĂ€mst hĂ„lls för livsmedelsproduktion. Den japanska vakteln har hĂ„llits i fĂ„ngenskap sedan 1100-talet. Systematisk domesticering och selektion för Ă€gg- respektive köttproduktion har skett mer intensivt sedan omkring förra sekelskiftet, det vill sĂ€ga i drygt 100 Ă„r. Den domesticerade japanska vakteln utmĂ€rks av snabb tillvĂ€xt, tidig könsmognad och hög Ă€ggproduktion i de linjer som har selekterats för detta Ă€ndamĂ„l. LivslĂ€ngden hos viltlevande japanska vaktlar anges till 2â3 Ă„r, medan domesticerade vaktlar kan leva upp till 8 Ă„r. Den forskning som finns Ă€r frĂ€mst gjord pĂ„ den domesticerade japanska vakteln (Coturnix japonica domestica). Detta yttrande fokuserar dĂ€rför pĂ„ hĂ„llande och skötsel av den domesticerade japanska vakteln, fortsĂ€ttningsvis kallad âdomesticerad vaktelâ. Mycket av forskningen kring dessa vaktlars beteenden och inhysning Ă€r gjord under burförhĂ„llanden. BurhĂ„llning av vaktel Ă€r, sĂ„vitt RĂ„det kĂ€nner till, inte vanligt förekommande i Sverige i kommersiella vaktelbesĂ€ttningar och EU-kommissionen planerar att fasa ut all typ av sĂ„dan inhysning av livsmedelsproducerande vaktlar. Vi har dĂ€rför valt att lĂ€gga tyngdpunkten i denna rapport pĂ„ vaktelhĂ„llning i frigĂ„ende system. I Sverige hĂ„lls domesticerad vaktel för kommersiell produktion av Ă€gg och kött i smĂ„skaliga besĂ€ttningar som Ă€r spridda över landet. Omfattningen Ă€r dock liten. Domesticerad vaktel och flera andra vaktelarter, t.ex. den kinesiska dvĂ€rgvakteln, hĂ„lls Ă€ven för hobbyĂ€ndamĂ„l (sĂ€llskap, avel, prydnad) och som försöksdjur i Sverige. De omfattas av svensk djurskyddslagstiftning oavsett syftet med djurhĂ„llningen. Vilka regler som gĂ€ller Ă€r dock avhĂ€ngigt av dels vilket syfte man har med vaktelhĂ„llningen och dels hur den vaktelart man hĂ„ller ska karakteriseras. Beroende pĂ„ svar sĂ„ blir olika föreskrifter gĂ€llande, och ibland Ă€r det motstridigt vilka föreskrifter som ska följas. Bristen pĂ„ entydiga föreskrifter skapar en osĂ€kerhet kring vad som egentligen gĂ€ller, bĂ„de för djurhĂ„llare och för lĂ€nsstyrelserna som ska utföra djurskyddskontroller och ibland förpröva vaktelanlĂ€ggningar. Eftersom japanska vaktlar har varit domesticerade en kort tid (ca 800 Ă„r jĂ€mfört med t.ex. tamhöns [Gallus gallus domesticus] ca 8000 Ă„r) och selektionen har fokuserat pĂ„ produktionsegenskaper kan man utgĂ„ frĂ„n att de inte skiljer sig sĂ„ mycket frĂ„n vilda japanska vaktlar avseende behov och naturligt beteende. Den vilda anfadern till den domesticerade vakteln Ă€r marklevande och lever i habitat som erbjuder tĂ€ta skydd i form av grĂ€smarker och buskar lĂ€ngs vattendrag och odlade fĂ€lt. Dessutom Ă€r fĂ„glarna kamouflagefĂ€rgade och de Ă€r naturligt skygga. De fĂ„tal studier som finns av viltlevande japanska vaktlar visar att fĂ„glarna tillbringar mycket tid med att sprĂ€tta och leta efter frön och ryggradslösa djur pĂ„ marken. Viltlevande japanska vaktlar lever i par eller i smĂ„ grupper under reproduktionssĂ€songen, och samlas i större flockar under flyttsĂ€songen. Den domesticerade vakteln formar i fĂ„ngenskap en dominanshierarki likt tamhönsens hackordning. Den domesticerade vaktelns sinnen (syn, hörsel och lukt) verkar likna tamhönans. Vaktlar Ă€r tidigt utvecklade och vid klĂ€ckning Ă€r de befjĂ€drade, kan se, höra och förflytta sig i sin nĂ€rmiljö. De blir könsmogna redan vid 5â6 veckors Ă„lder och lĂ€gger sina Ă€gg skyddat pĂ„ marken. Bobyggande och ruvning utförs endast av hönorna. Det saknas dock forskning som tydligt visar vilken grad av ruvningsbenĂ€genhet de har. En allmĂ€n uppfattning bland djurĂ€garna tycks Ă€ven vara att vaktlar inte anvĂ€nder vĂ€rpreden och att fĂ„glarna dĂ€rför saknar detta behov. Det kan dock inte uteslutas att orsaken Ă€r att fĂ„glarna har specifika önskemĂ„l om utformning av reden som inte uppfylls av traditionella vĂ€rpreden. Ăven hĂ€r Ă€r forskningen mycket bristfĂ€llig (sĂ„ vilket behov av vĂ€rprede som rĂ„der och hur det bĂ€st utformas Ă€r oklart). Skydd Ă€r en mycket viktig resurs för vaktlar, och dĂ€rför behöver de erbjudas tillrĂ€ckligt med skydd i djurutrymmet sĂ„ att samtliga fĂ„glar samtidigt kan söka skydd utan att det uppstĂ„r konkurrens och stress. Dessa skydd ska placeras i marknivĂ„ för vaktlarna att gömma sig under. Sannolikt behöver Ă€ven dessa skydd vara utspridda i utrymmet dels för att uppmuntra till rörelse och stimulera till att hela utrymmet anvĂ€nds, men framför allt för att avstĂ„ndet till ett skydd ska vara kort. Eftersom vaktlarna har en rangordning och kan vara aggressiva mot varandra Ă€r det viktigt att essentiella resurser inte kan monopoliseras utan kommer alla fĂ„glarna till godo. Det Ă€r dĂ€rför Ă€ven viktigt att det finns tillrĂ€ckligt med plats kring utfodring, och att det finns tillrĂ€ckligt mĂ„nga vattenplatser. Som regel ges vaktlar fri tillgĂ„ng pĂ„ foder och dricksvatten. Det saknas forskning kring vaktlars behov att söka skydd högre upp, t.ex. pĂ„ sittpinnar. Den forskning som finns indikerar att behovet av sittpinnar Ă€r lĂ„gt. Vaktlar Ă€r sociala djur och ska dĂ€rför aldrig hĂ„llas ensamma. De bör hĂ„llas i grupper som Ă€r mixade (bĂ„de hönor och tuppar) eller i grupper som bestĂ„r enbart av hönor. Det Ă€r inte lĂ€mpligt att hĂ„lla enbart tuppar i en grupp. Ăven om de i naturen kan leva i par Ă€r rekommendationen att antalet hönor överstiger antalet tuppar i vaktelflockar med könsmogna fĂ„glar. Denna rekommendation motiveras av behovet att minska aggression och risken för skador pĂ„ hönan. Det Ă€r viktigt för vaktlar att ströbada av flera anledningar, bl.a. för att hĂ„lla fjĂ€derdrĂ€kten i trim. Vaktlar ströbadar flera gĂ„nger dagligen om lĂ€mpligt strömedel finns fritt tillgĂ€ngligt. Att hĂ„lla vaktlarna pĂ„ ett strömaterial som möjliggör att de kan picka och sprĂ€tta Ă€r ocksĂ„ en viktig vĂ€lfĂ€rdshöjande resurs, eftersom de naturligt Ă€gnar en stor del av tiden Ă„t dessa födosöksrelaterade beteenden. Ljustillförsel för domesticerad vaktel bör vara naturligt ljus eller armatur med dagsljusliknande spektrum. Ljusintensitet och ljusprogram kan jĂ€mföras med de som anvĂ€nds för vĂ€rphöns. De domesticerade vaktlarna har ett behov av termisk komfort som kan jĂ€mföras med tamhöns, bĂ„de som kycklingar och som vuxna djur. Det regelverk som finns för vĂ€rphöns gĂ€llande ljus, temperatur och övriga klimatfaktorer bör kunna tillĂ€mpas Ă€ven för domesticerad vaktel, Ă„tminstone tills kunskapslĂ€get för dessa fĂ„glar Ă€r bĂ€ttre. NĂ€r man utformar miljön Ă€r det Ă€ven viktigt att tĂ€nka pĂ„ biosĂ€kerheten och möjligheten till god tillsyn över vaktlarna. Eftersom vaktlarna Ă€r i behov av att söka skydd fĂ„r man planera utformningen av dessa sĂ„ att tillsyn kan ske. Det behöver Ă€ven vara tillrĂ€cklig ljusintensitet sĂ„ att skydd och eventuella vĂ€rpreden kan inspekteras vid den dagliga tillsynen. NĂ€r det gĂ€ller biosĂ€kerheten bedömer RĂ„det att samma principer som gĂ€ller för besĂ€ttningar med vĂ€rphöns, slaktkyckling och kalkonuppfödning i stora drag bör kunna appliceras i livsmedelsproducerande vaktelflockar. Bland annat bör inomhusutrymmen vara saneringsbara och utomhusytor bör vara hĂ„rdgjorda eller vĂ€ldrĂ€nerade nĂ€rmast inomhusutrymmet. OmgĂ„ngsuppfödning Ă€r att rekommendera av smittskyddsskĂ€l, och man bör undvika att blanda fjĂ€derfĂ€n av olika arter, ursprung och Ă„ldrar. En annan viktig orsak till att man bör undvika blandning av flockar Ă€r att detta kan leda till social instabilitet i flocken med nedsatt djurvĂ€lfĂ€rd som följd. Det Ă€r Ă€ven viktigt att djurutrymmena utformas sĂ„ att vaktlarna inte kan rymma. DĂ„ den domesticerade vakteln Ă€r relativt nĂ€ra slĂ€kt med vĂ„r inhemska europeiska vaktel kan dessa tvĂ„ hybridisera och producera fertil avkomma, vilket Ă€r ytterst olĂ€mpligt ur ett bevarandebiologiskt perspektiv. Den forskning som idag finns kring vaktlar ger inget underlag för att ge rekommendationer kring exakta gruppstorlekar, utöver att fĂ„glarna aldrig bör hĂ„llas ensamma eller i grupp med enbart tuppar. Den forskning som finns kring utrymmesbehov Ă€r frĂ€mst framtagen genom forskning i bursystem, vilket inte Ă€r relevant i detta sammanhang eftersom burhĂ„llning av livsmedelsproducerande fjĂ€derfĂ€n ska fasas ut inom EU. NĂ€r det gĂ€ller minimiutrymme kan man generellt sĂ€ga att forskningen enhĂ€lligt visar att en hög djurtĂ€thet inverkar negativt pĂ„ djuren och att tillgĂ„ngen till skydd och könssammansĂ€ttning av gruppen pĂ„verkar lĂ€mplig belĂ€ggningsgrad. Det finns flera kunskapsluckor kring vaktlar och deras naturliga beteenden och behov, och den forskning som finns Ă€r frĂ€mst gjord pĂ„ vaktlar i bur. DĂ€rför behövs det generellt mer forskning kring hĂ„llande av frigĂ„ende vaktlar
- âŠ