94 research outputs found
Pohjois-Karjalan metsĂ€keskuksen alueen metsĂ€varat 1966â2000
MetsĂ€varatTĂ€ssĂ€ julkaisussa esitetÀÀn valtakunnan metsien yhdeksĂ€nteen inventointiin (VMI9) perustuvat Pohjois-Karjalan metsĂ€keskuksen alueen metsĂ€varatiedot ja niiden muutokset 1966â2000 sekĂ€ analysoidaan muutosten syitĂ€. LisĂ€ksi artikkelissa kuvataan yleispiirteet otantamenetelmĂ€stĂ€. Inventoinnin otantamenetelmÀÀ, maastomittauksia ja tuloslaskentaa kehitettiin yhdeksĂ€ttĂ€ inventointia varten. MenetelmĂ€ on kuvattu EtelĂ€-Pohjanmaan tulosjulkaisun yhteydessĂ€ (MetsĂ€tieteen aikakauskirja 2B/1998). Pohjois-Karjalan metsĂ€keskuksen alue muuttui vuonna 1996, kun metsĂ€lautakunnat muutettiin metsĂ€keskuksiksi. TĂ€hĂ€n julkaisuun laskettiin uudelleen nykyisen metsĂ€keskuksen alueen tulokset viidennestĂ€ inventoinnista eli vuodesta 1966 lĂ€htien. §§ Metsien kĂ€yttö on ollut voimakasta tarkastelujaksolla, mutta samalla metsien hoitoa on tehostettu. Puuvaranto on noussut vuoden 1966 inventoinnin 118 milj. m3:stĂ€ 157 milj. m3:iin. Puuston vuotuinen kasvu on samaan aikaan noussut 4,7 milj. m3:stĂ€ 7,2 milj. m3:iin. Kahdeksannen inventoinnin jĂ€lkeen kaikkien puulajien varanto ja kasvu ovat nousseet. Kuusen hakkuut ovat 1990-luvun lopulla ylittĂ€neet kasvun, mutta sekĂ€ varanto ettĂ€ kasvu ovat nousseet VMI8:n ja VMI9:n vĂ€lillĂ€ toisin kuin useilla muilla alueilla EtelĂ€-Suomessa. Seuraavalla 10-vuotiskaudella voitaisiin hakkuita tehdĂ€ metsĂ€nhoidollisin perustein 936 000 ha:lla. NĂ€istĂ€ ensiharvennuksia on 307 000 ha. §§ Alle 60-vuotiaiden metsien ala on suurentunut, 61â80-vuotiaiden vĂ€hentynyt ja yli 80-vuotiaiden pysynyt likimain ennallaan VMI8:n ja VMI9:n vĂ€lillĂ€. UudistuskypsiĂ€ ja varttuneita kasvatusmetsiĂ€ on vĂ€hemmĂ€n kuin tasaiset hakkuumahdollisuudet edellyttĂ€isivĂ€t. Yli 100-vuotiaita kuusikoita on suhteessa hieman enemmĂ€n ja 41â60-vuotiaita vĂ€hemmĂ€n kuin vastaavan ikĂ€luokan mĂ€nniköitĂ€. MetsĂ€lain tarkoittamia erityisen tĂ€rkeitĂ€ elinympĂ€ristöjĂ€ on VMI:n mukaan 0,66 % yhdistetystĂ€ metsĂ€-, kitu- ja joutomaan alasta. Kuollutta puuta on metsĂ€- ja kitumaalla keskimÀÀrin 4,5 m3/ha, mikĂ€ on suurin VMI9:ssa tĂ€hĂ€n mennessĂ€ mitatuista metsĂ€keskuksittaisista keskiarvoista. Alueen metsĂ€t tĂ€yttĂ€vĂ€t ne metsĂ€sertifioinnin kriteerit, joissa tietolĂ€hteenĂ€ on VMI, edellyttĂ€en, ettĂ€ vuotuista taimikonhoidon alaa lisĂ€tÀÀn inventointia edeltĂ€neen viiden vuoden keskimÀÀrĂ€isestĂ€ alasta
HĂ€meen-Uudenmaan metsĂ€keskuksen alueen metsĂ€varat 1965â99
MetsĂ€varatTĂ€ssĂ€ julkaisussa esitetÀÀn valtakunnan metsien yhdeksĂ€nteen inventointiin (VMI9) perustuvat HĂ€meen-Uudenmaan metsĂ€keskuksen alueen metsĂ€varatiedot ja niiden muutokset 1965â1999 sekĂ€ analysoidaan muutosten syitĂ€. LisĂ€ksi artikkelissa kuvataan yleispiirteet otantamenetelmĂ€stĂ€. Inventoinnin otantamenetelmÀÀ, maastomittauksia ja tuloslaskentaa kehitettiin yhdeksĂ€ttĂ€ inventointia varten. MenetelmĂ€ on kuvattu EtelĂ€-Pohjanmaan tulosjulkaisun yhteydessĂ€ (Tomppo ym. 1998). HĂ€meen-Uudenmaan metsĂ€keskuksen alue muuttui vuonna 1996, kun metsĂ€lautakunnat muutettiin metsĂ€keskuksiksi. TĂ€hĂ€n julkaisuun laskettiin uudelleen nykyisen metsĂ€keskuksen alueen tulokset viidennestĂ€ inventoinnista eli vuodesta 1965 lĂ€htien. HĂ€meen-Uudenmaan alueella ovat puuston keskitilavuus, keskikasvu ja puuston kasvuprosentti maan korkeimpia. MetsĂ€- ja kitumaalla keskitilavuus on 153 m3/ha ja keskikasvu 6,6 m3/ha/v. Kuusen osuus puuvarannosta on niinikÀÀn maan korkein 54 %. §§ Metsien kĂ€sittelytapojen muutos nosti puuston kasvua 1970-luvun alusta 1980-luvun puolivĂ€liin. Poistuman jÀÀtyĂ€ entiselle tasolle myös puuvaranto alkoi lisÀÀntyĂ€. Se on noussut 1960-luvun puolen vĂ€lin 106 milj. m3:sta 146 milj. m3:iin. Puuston vuotuinen kasvu on samaan aikaan noussut 4,9 milj. m3:sta 6,3 milj. m3:iin. Kahdeksannen inventoinnin jĂ€lkeen kasvu ei ole enÀÀ noussut, vaan pĂ€invastoin laskenut lievĂ€sti. Kuusen kasvu on laskenut ja muiden puulajien kasvut ovat nousseet. Hakkuut ovat 1990-luvulla vilkastuneet, mutta viiden inventointia edeltĂ€neen vuoden poistuma on edelleen nĂ€iden vuosien keskikasvua pienempi. Kuusen poistuma on aivan viime vuosina ylittĂ€nyt sen kasvun. Uudistuskypsien metsien ala on samalla laskenut ja metsien kehitysluokkajakauma on nyt lĂ€hellĂ€ suositusten mukaista. Metsien metsĂ€nhoidollinen tila ei ole huonontunut edellisestĂ€ inventoinnista. MyöskÀÀn metsien uudistamisen laiminlyönnit eivĂ€t ole lisÀÀntyneet. MetsĂ€lain tarkoittamia erityisen tĂ€rkeitĂ€ elinympĂ€ristöjĂ€ on VMI:n mukaan 0,6 % ja kaikkia metsien monimuotoisuuden kannalta tĂ€rkeitĂ€ habitaatteja, avainbiotooppeja, 11 % yhdistetystĂ€ metsĂ€-, kitu- ja joutomaan alasta. Valtakunnan metsien inventointiin perustuvat metsĂ€sertifioinnin kriteerit ovat pÀÀosin toteutuneet
Pohjois-Pohjanmaan metsĂ€keskuksen alueen metsĂ€varat 1968â2002
MetsĂ€varatTĂ€ssĂ€ julkaisussa esitetÀÀn valtakunnan metsien yhdeksĂ€nteen inventointiin (VMI9) perustuvat Pohjois-Pohjanmaan metsĂ€keskuksen alueen metsĂ€varatiedot ja niiden muutokset aikavĂ€lillĂ€ 1968â2002. LisĂ€ksi analysoidaan muutosten syitĂ€. YhdeksĂ€nnen inventoinnin otantamenetelmĂ€n suunnittelun periaatteet, maastomittaukset ja tuloslaskenta on kuvattu MetsĂ€tieteen aikakauskirjassa 2B/1998 ja Pohjois-Suomessa sovellettava otantamenetelmĂ€ MetsĂ€tieteen aikakauskirjassa 1B/2001. Uudelleen mitattavien pysyvien koealojen aiheuttamat muutokset mittauksiin on kuvattu julkaisussa MetsĂ€tieteen aikakauskirja 2B/2003. §§ Pohjois-Pohjanmaa on maamme suovaltaisin alue. MetsĂ€talousmaata on 3,12 milj. hehtaaria ja siitĂ€ on suota 53 %. Soiden ojitus ja muuttuneet metsien kĂ€sittelytavat ovat lisĂ€nneet puuston kasvua siten, ettĂ€ vuotuinen kasvu on yli kaksinkertainen 1960-luvun lopulla mitattuun kasvuun verrattuna ja on nyt 8,81 milj. m3/v. MĂ€nnyn kasvu on yli kaksi ja puolikertainen VMI5:n aikaiseen verrattuna. Puuston poistuma ylitti kasvun tai oli lĂ€hellĂ€ kasvua vielĂ€ 1960- ja 1970-luvun taitteessa, mutta on sen jĂ€lkeen ollut kasvua pienempi. Puuvaranto on noussut 1960-luvun lopun 119 milj. m3:stĂ€ 201 milj. m3:iin. §§ MetsĂ€nhoidollisin perustein voitaisiin hakkuita tehdĂ€ inventointia seuraavalla 10-vuotiskaudella 1,3 milj. hehtaarilla. MyöhĂ€ssĂ€ olevien hakkuiden pinta-ala on 360 000 ha. Taimikonhoitoa tulisi tehdĂ€ 320 000 ha ja ensiharvennuksia 420 000 ha. Ojitettuja soita on 1,03 milj. ha. Kunnostusojituksen tarpeessa olevien soiden pinta-ala on 320 000 ha. §§ MetsĂ€lain tarkoittamia erityisen tĂ€rkeitĂ€ elinympĂ€ristöjĂ€ vastaavia elinympĂ€ristöjĂ€ on VMI:n mukaan 0,7 % yhteen lasketusta metsĂ€-, kitu- ja joutomaan pinta-alasta. Kuollutta, vĂ€hintÀÀn 10 cm:n vahvuista puuta on metsĂ€- ja kitumaalla keskimÀÀrin 4,4 m3/ha. Pohjois-Pohjanmaan alueen metsĂ€t tĂ€yttĂ€vĂ€t ne metsĂ€sertifioinnin kriteerit, joissa tietolĂ€hteenĂ€ on VMI
Lapin metsĂ€keskuksen alueen metsĂ€varat 1970â2003
MetsĂ€varatTĂ€ssĂ€ julkaisussa esitetÀÀn valtakunnan metsien yhdeksĂ€nteen inventointiin (VMI9) perustuvat Lapin metsĂ€keskuksen alueen metsĂ€varatiedot ja niiden muutokset aikavĂ€lillĂ€ 1970â2003. LisĂ€ksi analysoidaan muutosten syitĂ€. YhdeksĂ€nnen inventoinnin otantamenetelmĂ€n suunnittelun periaatteet, maastomittaukset ja tuloslaskenta on kuvattu MetsĂ€tieteen aikakauskirjassa 2B/1998 ja Pohjois-Suomessa sovellettava otantamenetelmĂ€ MetsĂ€tieteen aikakauskirjassa 1B/2001. Kolmen pohjoisimman kunnan alueella sovellettiin kaksivaiheista ositettua otantaa. MenetelmĂ€ tullaan kuvamaan erillisessĂ€ julkaisussa. Uudelleen mitattavien pysyvien koealojen aiheuttamat muutokset mittauksiin on kuvattu julkaisussa MetsĂ€tieteen aikakauskirja 2B/2003. §§ Lapin metsiĂ€ alettiin uudistaa voimakkaasti 1950-luvulta lĂ€htien. Samanaikaisesti suojelualueet ovat siirtĂ€neet laajoja alueita pois puuntuotannosta. Erityisesti puuntuotannon metsissĂ€ nuorien metsien ala on suuri. Nuoret metsĂ€t ovat saavuttamassa korkean kasvun vaihetta. Puuston vuotuinen kasvu on noussut noin 10 vuoden aikana 7,91 milj. m3:sta 11,77 milj. m3:iin eli 49 %. SekĂ€ mĂ€nnyn ettĂ€ kuusen kasvu on noussut 50 %. Puuston poistuma oli lĂ€hellĂ€ kasvua ja ajoittain lievĂ€sti ylitti kasvun 1960-luvulla ja 1970-luvun taitteessa, mutta on sen jĂ€lkeen ollut kasvua pienempi. Puuvaranto on noussut 1970-luvun alun 259 milj. m3:stĂ€ 341 milj. m3:iin. §§ MetsĂ€nhoidollisin perustein voitaisiin tehdĂ€ hakkuita mukaan lukien taimikonhoidot inventointia seuraavalla 10-vuotiskaudella 1,94 milj. hehtaarilla. MyöhĂ€ssĂ€ olevien hakkuiden pinta-ala on 750 000 ha. Taimikonhoitoa tulisi tehdĂ€ 390 000 ha ja ensiharvennuksia 400 000 ha. Ojitettuja soita on 770 000 milj.ha. Kunnostusojituksen tarpeessa olevien soiden pinta-ala on 200 000 ha. §§ MetsĂ€lain tarkoittamia erityisen tĂ€rkeitĂ€ elinympĂ€ristöjĂ€ on VMI9:n mukaan 2,2 % yhteen lasketusta metsĂ€-, kitu- ja joutomaan pinta-alasta. Kuollutta, vĂ€hintÀÀn 10 cm:n vahvuista puuta on metsĂ€- ja kitumaalla keskimÀÀrin 10,5 m3/ha. Lapin metsĂ€t tĂ€yttĂ€vĂ€t ne metsĂ€sertifioinnin kriteerit, joissa tietolĂ€hteenĂ€ on VMI edellyttĂ€en, ettĂ€ taimikonhoitoalaa lisĂ€tÀÀn edellisen 10 vuoden keskimÀÀrĂ€isestĂ€ tasosta
Surveillance of endemic foci of tick-borne encephalitis in Finland 1995-2013 : evidence of emergence of new foci
The geographical risk areas for tick-borne encephalitis (TBE) in Finland remained the same until the beginning of the 21st century, but a considerable geographical expansion has been observed in the past 10 years. In order to support public health measures, the present study describes the number of laboratory-confirmed TBE cases and laboratory tests conducted and the associated trends by hospital district, with a particular emphasis on the suspected geographical risk areas. An additional investigation was conducted on 1,957 clinical serum samples throughout the country taken from patients with neurological symptoms to screen for undiagnosed TBE cases. This study identified new TBE foci in Finland, reflecting the spread of the disease into new areas. Even in the most endemic municipalities, transmission of TBE to humans occurred in very specific and often small foci. The number of antibody tests for TBE virus more than doubled (an increase by 105%) between 2007 and 2013. Analysis of the number of tests also revealed areas in which the awareness of clinicians may be suboptimal at present. However, it appears that underdiagnosis of neuroinvasive TBE is not common.Peer reviewe
Pirkanmaan metsĂ€keskuksen alueen metsĂ€varat 1965â1999
MetsĂ€varatTĂ€ssĂ€ julkaisussa esitetÀÀn valtakunnan metsien yhdeksĂ€nteen inventointiin (VMI9) perustuvat Pirkanmaan metsĂ€keskuksen alueen metsĂ€varatiedot ja niiden muutokset 1965â1999 sekĂ€ analysoidaan muutosten syitĂ€. LisĂ€ksi artikkelissa kuvataan yleispiirteet otantamenetelmĂ€stĂ€. Inventoinnin otanta-asetelmaa, maastomittauksia ja tuloslaskentaa kehitettiin yhdeksĂ€ttĂ€ inventointia varten. MenetelmĂ€ on kuvattu EtelĂ€-Pohjanmaan tulosjulkaisussa (MetsĂ€tieteen aikakauskirja 2B/1998). Pirkanmaan metsĂ€keskuksen alue muuttui vuonna 1996, kun metsĂ€lautakunnat muutettiin metsĂ€keskuksiksi. TĂ€hĂ€n julkaisuun laskettiin uudelleen nykyisen alueen tulokset viidennestĂ€ inventoinnista eli vuosien 1964â65 inventoinnista lĂ€htien. §§ Puuston keskitilavuus metsĂ€- ja kitumaalla on noussut 1960-luvun puolen vĂ€lin 95 kuutiometristĂ€ hehtaarilla 1990-luvun lopun 135 kuutiometriin hehtaarilla ja keskikasvu 4,1 kuutiometristĂ€ 5,7 kuutiometriin hehtaarilla. Kokonaisvaranto on noussut 90 miljoonasta 127 miljoonaan kuutiometriin. Kuusen osuus puuvarannosta on 47 % ja mĂ€nnyn 35 %. Kahdeksannen inventoinnin jĂ€lkeen kasvu on noussut vain vĂ€hĂ€n. MĂ€nnyn ja koivun kasvut ovat nousseet, mutta kuusen ja muiden lehtipuiden kasvut ovat laskeneet. Kuusen hakkuut ovat 1990-luvun lopulla ylittĂ€neet kasvun, mikĂ€ yhdessĂ€ VMI8:aa alemman kasvun tason ja kuusivaltaisten metsien ikĂ€rakenteen muutoksen kanssa selittÀÀ kuusen kasvun alenemista. Muiden puulajien poistumat, samoin kuin kokonaispoistuma ovat kuitenkin olleet kasvua pienempiĂ€. Uudistuskypsien metsien ala on laskenut ja metsien kehitysluokkajakauma on nyt lĂ€hellĂ€ tasaisten hakkuumahdollisuuksien mukaista jakaumaa. MĂ€nnyn ja kuusen kehitysluokkajakaumat poikkeavat kuitenkin toisistaan. Erityisesti alle 50-vuotiaita kuusivaltaisia metsiĂ€ on vĂ€hĂ€n. MetsĂ€lain tarkoittamia erityisen tĂ€rkeitĂ€ elinympĂ€ristöjĂ€ on VMI:n mukaan 0,7 % ja potentiaalisia metsien monimuotoisuuden kannalta tĂ€rkeitĂ€ habitaatteja, avainbiotooppeja, 8 % yhdistetystĂ€ metsĂ€-, kitu- ja joutomaan alasta. Valtakunnan metsien inventointiin perustuvat metsĂ€sertifioinnin kriteerit ovat pÀÀosin toteutuneet
Population genetic analysis reveals a geographically limited transition zone between two genetically distinct Atlantic salmon lineages in Norway
Atlantic salmon is characterized by a high degree of population genetic structure throughout its native range. However, while populations inhabiting rivers in Norway and Russia make up a significant proportion of salmon in the Atlantic, thus far, genetic studies in this region have only encompassed low to modest numbers of populations. Here, we provide the first âinâdepthâ investigation of population genetic structuring in the species in this region. Analysis of 18 microsatellites on >9,000 fish from 115 rivers revealed highly significant population genetic structure throughout, following a hierarchical pattern. The highest and clearest level of division separated populations north and south of the Lofoten region in northern Norway. In this region, only a few populations displayed intermediate genetic profiles, strongly indicating a geographically limited transition zone. This was further supported by a dedicated cline analysis. Population genetic structure was also characterized by a pattern of isolation by distance. A decline in overall genetic diversity was observed from the south to the north, and two of the microsatellites showed a clear decrease in number of alleles across the observed transition zone. Together, these analyses support results from previous studies, that salmon in Norway originate from two main genetic lineages, one from the BarentsâWhite Sea refugium that recolonized northern Norwegian and adjacent Russian rivers, and one from the eastern Atlantic that recolonized the rest of Norway. Furthermore, our results indicate that local conditions in the limited geographic transition zone between the two observed lineages, characterized by open coastline with no obvious barriers to gene flow, are strong enough to maintain the genetic differentiation between them.publishedVersio
What is the potential for replacing monocultures with mixed-species stands to enhance ecosystem services in boreal forests in Fennoscandia?
The boreal forests of Fennoscandia are largely dominated by Norway spruce and Scots pine. Conifer monocultures have been favoured in forest management during the last decades. Recently, concern has risen that forests consisting of only one tree species could be vulnerable to biotic damage. Additionally, environmental and societal changes are placing new demands on forest utilization, thus shifting the focus to alternative forest management options providing a wider scale of ecosystem services. It has been proposed that mixed forests are better than monocultures with respect to biodiversity, risk management and recreational value. By synthesising research studies, we provide an overview of current knowledge on how to combine wood production and other ecosystem services in mixed boreal forests in Fennoscandia. We addressed the following questions in more detail: what are the effects of mixed forests on soil properties, understorey vegetation, biodiversity, wildlife, resistance to and resilience against damage, forest productivity and the multiple use of forests? Furthermore, what are the silvicultural possibilities for establishing and managing mixed forests?Based on this review, mixed forests appear to provide a higher output of most ecosystem goods and services, including higher biodiversity and improved risk management, soil properties and multiple-use values. The most serious challenge is the browsing by cervids, which damages sapling stands. There is potential to establish single-storied mixed forests with current regeneration methods and material. Further research is particularly needed on the silvicultural practices suited for mixed boreal forests
Site types revisited : comparison of traditional Russian and Finnish classification systems for European Boreal forests
doi: 10.1111/avsc.12525Questions Forest classifications are tools used in research, monitoring, and management. In Finland, the Cajanderian forest site type classification is based on the composition of understorey vegetation with the assumption that it reflects in a predictable way the site's productive value. In Russia, the Sukachevian forest classification is similarly based on understorey vegetation but also accounts for tree species, soil wetness, and paludification. Here we ask whether Cajander's and Sukachev's forest types are effectively the same in terms of species composition, site productivity, and biodiversity. Location Boreal forests on mineral soils in Finland and the Russian part of Fennoscandia. Methods We use vegetation and soil survey data to compare the Cajanderian and the Sukachevian systems in terms of the understorey community composition (that is supposed to define them), soil fertility and tree productivity (that they are expected to indicate), and biodiversity (that is of interest for conservation purposes). We create and employ class prediction models to divide Russian and Finnish sites into Cajander's and Sukachev's types, respectively, based on vegetation composition. We perform cross-comparisons between the two systems by non-metric multidimensional scaling ordination and statistical tests. Results Within both systems, the site types formed similar, meaningful gradients in terms of the studied variables. Certain site types from the two systems were largely overlapping in community composition and arranged similarly along the fertility gradient and may thus be considered comparable. Conclusions The Cajanderian and the Sukachevian systems were both developed in the European boreal zone but differ in terms of the exact rules by which site types are determined. Our results show that analogous types between the systems can be identified. These findings aid in endeavours of technology and information transfer between Finnish and Russian forests for the purposes of basic or applied ecological research and forest management.Peer reviewe
Serological evidence of tick-borne encephalitis virus infection in moose and deer in Finland: sentinels for virus circulation
- âŠ