2 research outputs found
Att förÀndra allt utan att förÀndra allt : tillÀmpning av Martà Franchs differentierade förvaltningsmetoder pÄ Nytorps gÀrde
Medan stĂ€der förtĂ€tas, gĂ„r obebyggda omrĂ„den med tvetydiga vĂ€rden förlorade. SĂ„dana platser möjliggör för en ny form av grönomrĂ„den samtidigt som de innebĂ€r en utmaning, dĂ„ deras upplevda vĂ€rde mĂ„ste höjas samtidigt som platsens sĂ€rart ska bevaras. En metod för formgivning genom förvaltning som landskapsarkitekt Marti Franch anvĂ€nder i Girona erbjuder en möjlig lösning. Metoden anvĂ€nder först och frĂ€mst enkla skötselmetoder som klippning och hamling för att skapa attraktiva, tillgĂ€ngliga landskap som Ă€r billiga att implementera och utveckla. I detta kandidatarbete analyseras Franchâs metod, och huvudpunkterna lyfts innan metoden anpassas till en specifik plats i Stockholms nĂ€rförort: Nytorps gĂ€rde. Anpassning görs med tillĂ€mpning av forskning kring förvandling av Ă„kermark till skog, biodiversitet och Roland Gustavssons teori kring skogstruktur och form. Dessa delar kombineras sedan för att skapa en skötselplan för en del av gĂ€rdet. Arbetet pĂ„visar att Franchs metod kan anpassas till förhĂ„llanden i svenska stĂ€der med förbehĂ„llning att mer forskning behövs kring den offentliga uppfattningen av sly och undervegetation i stadsparker.As cities densify, unbuilt areas of ambiguous value are being lost. These sites present opportunities for creating a new type of urban green space but increasing their perceived value without damaging a siteâs particular qualities is challenging. The method of design through maintenance that landscape architect MartĂ Franch is using at Girona presents one possible solution. It uses primarily extensive maintenance methods, such as mowing and pruning, to create attractive, accessible landscapes which are cheap to implement and develop. In this dissertation, Franchâs method is analysed and the key points drawn out. The method is then adapted to conditions at a specific site in Stockholmâs suburbs (Nytorps gĂ€rde) by the addition of research on woodland succession on grassland, factors affecting biodiversity, and Roland Gustavssonâs theory on woodland types. These elements are then synthesized to create a maintenance plan for a section of the site. This paper demonstrates that Franchâs method is unquestionably adaptable to suburban sites in Swedish cities with the proviso that more research is needed in the areas of public perception of and response to both woodland regeneration and woodland undergrowth in urban parks
Towards a new aesthetics of care
Joan Nassauerâs concept of cues to care has been influential within landscape design since her seminal essay Messy Ecosystems, Orderly Frames was published in 1995 and her research is often used to justify the need for marking landscapes as owned, although there have been critical voices too. The enduring popularity of cues to care as a design method is due to how open it is to interpretation, and this thesis examines various landscape interventions that can be classed as cues to care, both explicitly and implicitly. Using Carol Bacchiâs âWhatâs the Problem Represented to beâ approach as a guide I use a close reading and intertextual analysis to interrogate three of the assumptions in Nassauerâs Messy Ecosystems, Orderly Frames. After examining the meaning of âcareâ in cues to care, I problematise the assumptions behind the ideas in Nassauerâs article by focusing on three assumptions. Firstly the idea that ecology is functional, secondly that ecology looks messy, and thirdly that nature is above all a cultural frame. I argue that these assumptions are revealing of particular attitudes to the more than human world and that they shape the scope, meaning and limits of cues to care as a strategy. Timothy Morton provides an alternative metaphysics and conception of aesthetics (based in object oriented ontology) that I think has much to offer landscape architecture and is used here to develop an alternative view of the role of the landscape design professional. In addition I examine his and De Block and Vicenzottiâs new conceptions of the sublime to try to find a way of working that addresses and engages with the intimate strangeness of the more than human world while remaining critically apart from it. Following this analysis I suggest directions for an alternative cues to care that is more open to collaboration with, less keen to direct, the more than human world. I outline three types of cues to care that I believe can work within this paradigm, drawing from found objects and contemporary landscape design: Cues to care as a collaboration (with the human and more than human), cues to care as lens (drawing attention to strangeness in the landscape rather than marking as owned) and cues to care as veil (porous, shifting divisions rather than hard, fixed boundaries).Joan Nassauers koncept cues to care â kanske baÌst oÌversatt till âtecken paÌ omsorgââ har alltsedan dess introduktion, i och med publiceringen av hennes framstaÌende essaÌ Messy Ecosystems, Orderly Frames (1995), haft stort inflytande paÌ landskapsarkitektur, design, samt relaterad forskning och utbildning. Nassauerâs forskning om offentliga allmaÌnna landskapspreferenser anvaÌnds fortfarande foÌr att motivera behovet av att staÌda upp omraÌden som uppfattas som röriga, och cues to care förser en lösningsstrategi som tillhör en tradition av minimalt ingrepp i landskapet. Den bestaÌende populariteten foÌr cues to care som designmetod beror paÌ dess minimalism som lĂ€mnar uttrycket i sig oÌppet foÌr en relativt bred tolkning utanfoÌr Nassauers ursprungliga mening. Syftet med denna avhandling aÌr att utforska olika typer av cues to care och identifiera alternativa â mer autonoma och mindre styrande â foÌrhaÌllningssaÌtt. Med hjaÌlp av Carol Bacchis tillvaÌgagaÌngssaÌtt "What's the Problem Represented to be" som vaÌgledning, utfoÌr jag en naÌrlaÌsning och intertextuell analys av Nassauers Messy Ecosystems, Orderly Frames. I min analys identifierar jag naÌgra av Nassauers antaganden och talande tystnader och problematiserar dessa. Det foÌrsta antagandet Ă€r att ekologi aÌr funktionell, det andra att ekologi ser roÌrig ut, och det tredje att naturen framfoÌr allt aÌr kulturell. Jag haÌvdar att dessa antaganden avsloÌjar saÌrskilda attityder till den mer aÌn maÌnskliga vaÌrlden och att de formar omfattningen, inneboÌrden och graÌnserna foÌr cues to care som strategi. Timothy Morton förser en alternativ metafysik och uppfattning om estetik (baserad pĂ„ objektorienterad ontologi) som jag tror har mycket att erbjuda landskapsarkitektur och som anvĂ€nds hĂ€r för att utveckla en alternativ syn pĂ„ landskapsdesigners roll. Vidare tar jag hjĂ€lp frĂ„n Mortons, samt de Block och Vicenzottis idĂ©er om sublimitet för att identifiera ett arbetssĂ€tt som bĂ„de erkĂ€nner och förhĂ„ller sig till den förunderliga mer-Ă€n-mĂ€nskliga vĂ€rlden, men som samtidigt förhĂ„ller sig skild frĂ„n densamma. Efter denna analys foÌreslaÌr jag riktningar foÌr en alternativ bild av care som aÌr mer oÌppen foÌr samarbete med â och mindre angelaÌgen om att styra â den mer-aÌn-maÌnskliga vaÌrlden. Jag skissar fram tre typer av cues to care som jag tror kan fungera inom detta paradigm, utifraÌn hittade foÌremaÌl och samtida landskapsdesign: Cues to care som samarbete (mellan maÌnniskan och annat-aÌn-maÌnniskan), cues to care som lins (som drar uppmaÌrksamheten till detaljerna och det udda i den mer-aÌn-maÌnskliga vaÌrlden) och cues to care som sloÌja (poroÌst och skiftande snarare aÌn att skapa haÌrda, fasta graÌnser)