83 research outputs found
Patologia țesutului osos la pacienții cu artrita reumatoidă
Background. Rheumatoid arthritis (RA) is a chronic autoimmune systemic disease characterized by
erosive, destructive arthritis and possible damage to other organs. Osteoporosis is known to be a
common manifestation of RA. However, the decrease in bone mineral density in RA is underestimated
and untreated. Objective of the study. To determine the status of bone mineral density in patients with
rheumatoid arthritis. Material and Methods. 95 patients with rheumatoid arthritis admited
consecutively in the Rheumatology department of CRH Timofei Moșneaga in 2019 were studied. All
patients were examined clinically and pacaclinically. Dual X-ray absorption was performed to determine
the condition of bone tissue, osteoporosis was diagnosed according to WHO criteria. The data obtained
were statistically analyzed. Results. 84 (88.4%) of the examined patients were women and 11 (11.6%)
were men. The mean age of the examined persons was 58.2 ± 9.5 years. 82.1% of the examined women
were postmenopausal. Anong studies patients 80% were positive for rheumatoid factor and 88% were
positive for anti-CCP antibodies. Osteoporosis was diagnosed in 37.9% of patients, osteopenia in 29.5%
and in 32.6% normal bone mineral density was determined. In the analysis of patients with osteoporosis,
33.3% of them had severe osteoporosis due to the presence of compression fractures and 8.3% due to a
fracture of another location. Conclusion. Bone pathology is common in patients with rheumatoid
arthritis. It is necessary to perform assessment of bone mineral density in rheumatoid arthritis for the
early detection of the pathology and early treatment application. Introducere. Artrita reumatoidă (AR) este o boală cronică sistemică autoimună caracterizată prin artrită
erozivă, distructivă și cu afectarea posibilă a altor organe. Se cunoaște că osteoporoza este o manifestare
comună pentru AR. Cu toate acestea, scăderea densității minerale osoase în AR e subestimată și
netratată. Scopul lucrării. De a determina starea densității minerale osoase la pacienții cu artrită
reumatoidă. Material și Metode. Au fost examinați 95de pacienți cu artrită reumatoidă internați
consecutiv, în secția reumatologie a SCR Timofei Moșneaga în 2019. Toți pacienții au fost examinați
clinic și paraclinic. Pentru determintarea stării țesutului osos s-a efectuat absorbțiometria duală cu raze
X, osteoporoza a fost diagnosticată conform criteriilor OMS. Datele obținute au fost analizate
statistic. Rezultate. Din pacienții examinați 84 (88,4%) au fost femei și 11 (11,6%) bărbați. Vârsta
medie la persoanele examinate a constituit 58,2±9,5 ani. Dintre femeile examinate 82,1% se aflau în
perioada postemenopauzală. Din grupul examinat 80% au fost pozitiv pentru factor reumatoid și 88%
au fost pozitivi pentru anticorpii anti CCP. Osteoporoza a fost diagnosticată la 37,9% din pacienți,
osteopenie la 29,5% și în 32,6% din cazuri a fost determinată densitatea minerală ososasă normală. La
analiza pacienților cu osteoporoză 33,3% dintre ei au avut osteoporoză severă prin prezența fracturilor
prin tasare la nivelul coloanei vertebrale, 8,3% prin fractură de altă localizare. Concluzii. Afectarea
țesutului osos este frecventă la pacienții cu artrită reumatoidă. Este necesar de a efectua testatea stării
țesutului osos în artrita reumatoidă pentru determinarea precoce a patologiei și aplicarea tratamentului
timpuriu
Osteoporoza şi osteoartroza, este posibilă oare preîntâmpinarea imposibilului?
A fost cercetată prezenţa osteoporozei la pacienţii cu osteoartroză deformantă a articulaţiilor genunchilor. S-a înregistrat o frecvenţă înaltă a depistării osteoporozei (51,6%) la aceşti pacienţi. Luând în consideraţie recomendaţiile EULAR 2003 pentru aplicarea SYSADOA în osteoartroza deformantă, tuturor pacienţilor li s-a indicat terapia de fond cu hondroitin sulfat şi glucozamin hidroclorid, iar peste o lună pacienţii au fost divizaţi randomizat în 2 loturi. Prima grupă continua să primească tratamentul indicat. Pacienţilor din grupa a doua la tratamentul combinat li s-a asociat calcitonina de somon. A fost înregistrată infl uenţa pozitivă a schemei de tratament complex cu asocierea calcitoninei asupra simptomaticii pacienţilor cu osteoartroza articulaţiilor genunchilor
Factorii de risc pentru osteoporoză la pacienţii cu sclerodermie sistemică
Conferinţa naţională în medicina internă din Republica Moldova cu participare internaţională, 19-20 mai 2011, Chişinău, Republica MoldovaSummary. The aim of the study was detection of the
factors contributing to the development of osteoporosis
in patients with systemic scleroderma.Scopul lucrării: depistarea factorilor ce contribuie
la dezvoltarea osteoporozei la pacienţii cu
sclerodermie sistemică.
Material şi metode. Au fost cercetaţi 50 de pacienţi
cu sclerodermie sistemică (SS) forma limitată a
afectării cutanate, evoluţie cronică, stadiul manifest.
Diagnosticul de sclerodermie sistemică a fost stabilit conform criteriilor diagnostice ARA (1980). Vârsta
medie a pacienţilor a fost 37,5 ± 2,4 ani; durata medie
a maladiei – 11,2 ± 1,3 ani; bolnavii studiaţi au
fost doar de sexul feminin. Tratamentul de fond al
pacienţilor incluşi în studiu a constat din plaquenil
200 mg/zi. Bolnavii au fost divizaţi în 2 grupuri: 1) 20
cu SS şi osteoporoză (confirmată prin DEXA); 2) 30 cu
sclerodermie sistemică fără osteoporoză (confirmată
prin DEXA). Datele clinico-evolutive ale pacienţilor
incluşi în studiu au fost analizate prin metoda analizei
statistice discriminante.
Rezultate. Folosind analiza statistică discriminantă,
am constatat că au influenţat asupra dezvoltării
osteoporozei la pacienţii cu sclerodermie
sistemică următorii factorii: masa corporală scăzută,
menopauza timpurie, durata bolii mai mult de 5 ani,
corticoterapia cu durata mai mare de 1 an, artralgii
la debutul bolii, prezenţa sindromului Raynaud, paradontopatia,
afectarea intestinului subţire în boala
de bază. Folosind aceşti factorii, poate fi prognozată
dezvoltarea osteoporozei la pacienţii cu SS cu precizia
de 76.5% şi absenţa ei – cu 72.7%
Concluzii. Prezenţa unor factori la pacienţii cu
sclerodermie sistemică pot prognoza dezvoltarea
osteoporozei cu o precizie de 76.5%, şi anume: masa
corporală scăzută, menopauza timpurie, durata
bolii mai mult de 5 ani, corticoterapia cu durata
mai mare de 1 an, artralgii la debutul bolii, prezenţa
sindromului Raynaud, paradontopatia, afectarea
sclerodermică a intestinului subţire
Dermatomyositis
Clinica Medicală Nr. 5, Disciplina Reumatologie şi Nefrologie USMF ,,Nicolae Testemiţanu”,
IMSP SCM „Sfînta Treime”Dermatomyositis is the main acquired inflammatory myopathy characterized by inflammatory and degenerative changes in the skeletal muscle and sometimes in the skin, leading ultimately to atrophy and muscle contractures.
Dermatomiozita reprezintă principala miopatie inflamatoare dobândită caracterizată prin modificări inflamatoare şi degenerative ale muşchiului scheletic şi uneori şi ale pielii ducând în final la atrofii şi contracturi musculare
Indicii metabolismului mineral în osteodistrofia renală la pacienţii cu boală cronică renală sub hemodializă iterativă
Conferinţa naţională în medicina internă din Republica Moldova cu participare internaţională, 19-20 mai 2011, Chişinău, Republica MoldovaSummary. Purpose of this study was to determine the
biochemical changes in osteoarticular pathology in
patients undergoing hemodialysis (HD) to determine
risk factors that may influence their development and
linking with international guidelines National Kidney
Foundation Dialysis Outcomes Quality Initiative
(KDOQI).Scopul lucrării: determinarea modificărilor
biochimice în patologia osteoarticulară la pacienţii
hemodializaţi (HD), determinarea factorilor de risc
ce pot influenţa dezvoltarea lor şi corelarea cu recomandaţiile
ghidurilor internaţionale „National Kidney
Foundation Dialysis Outcomes Quality Initiative
(KDOQI)” şi naţionale.
Material şi metode: Obiectul studiului au fost
106 pacienţi (60 bărbaţi, 46 femei), cu vârsta medie
43,4±12,5 ani şi durata medie a tratamentului la
hemodializă de 8,04±4,8 ani. Procedura de dializă
standard cu bicarbonat în secţiile de hemodializă ale
IMSP Centrul Naţional Ştiinţifico-Practic de Medicină
Urgentă şi Centrul de Dializă şi Transplant Renal IMSP
SCR. Protocoalele clinice practice şi tipul de dializă a
fost similar: concentraţia Ca 1,75 mmol/l, Na 140,00
mmol/l, Cl 109,5 mmol/l, K 2,0 mmol/l, Mg 1,00 mmol/
l, CH3COOH 6,0 mmol/l, HCO3 32,0 mmol/l, aluminiu
<0,02mg/l. Procedura standard de HD – la monitoarele
„Fresenius 4008 B şi 4008 S” cu filtre F-6HPS, F-7.
Acordul informat a fost obţinut. Nivelul calciului seric
a fost apreciat conform concentraţiei albuminei după
formula: CAlb(mmol/l) = Cat.+0,2X(40-Alb.ser.). PTHi
a fost determinat prin metoda radioimunometrică,
valorile normale – în limitele 16-62 pg/ml. Concentraţia
fosforului, fosfatazei alcaline totale (FAt) au fost
apreciate prin metoda automată. Pentru determinarea
calcificărilor extrascheletale şi a fracturilor la nivelul
scheletului axial şi periferic a fost efectuat examenul
radiologic în incidenţe frontală şi laterală a scheletului,
examenul ecocardiografic al cordului şi al vaselor
magistrale, tomografia computerizată.
Rezultate. Cercetând nivelul seric al indicilor
metabolismului mineral, am obţinut următoarele rezultate; 39% din pacienţi au fost depistaţi cu semne
caracteristice hiperparatiroidismului secundar
(HPTs), (PTHi >450 pg/ml), 30,4% din bolnavi au fost
diagnosticaţi cu semne caracteristice turnoverului
osos scăzut PTHi <150 pg/ml. Media (M) PTHi-ului
seric la pacienţii cu hiperparatiroidism secundar a
fost de 1040 pg/ml (cel recomandat – 150-300 pg/
ml).[2] Hipercalcemia (>2,4mmol/l) în studiul nostru
a fost determinată la 7,4% din pacienţi, hipocalcemia
(<2,1mmol/l) – la 37,9% (cifrele recomandate
– 2.10–2.40 mmol/l). Nivel sporit al fosfaţilor (P>1,8
mmol/l) a fost determinat la 52,4% din pacienţii cercetaţi
(cel recomandat – 1.13–1.78 mmol/l). Valorile
recomandate de ghidurile internaţionale KDOQI [7]
au fost determinate: pentru valoarea serică a PTHi
– la 30,6% din pacienţi şi la 54,7% pentru valoarea
calciului seric. Normofosfatemia a fost determinată la
47,6%, valoarea produsului Ca X P recomandat a fost
depistat la 73% din pacienţi. Indicele masă corporală
(IMC) <23 a fost determinat la 19,2% din pacienţii
cercetaţi. În 32,6% din cazuri au fost depistate fracturi
ale corpurilor vertebrelor, care au corelat pozitiv
cu valorile sporite de PTH (>550 pg/ml) şi cu durata
tratamentului la hemodializă (p<0,05). Leziuni vasculare
caracteristice, cu afectarea vaselor de calibru
mare (segmentele abdominale, toracice ale aortei,
art. iliace, art. femurale) au fost determinate, prin
examenul radiologic şi cel ecografic, la 83,7% din
bolnavi. Arterele de calibru mediu (radiale, tibiale)
au fost afectate de depozite de pirofosfat de calciu
la 40,8% din pacienţii investigaţi. Studiul nostru a
dovedit o corelaţie semnificativă a calcificărilor vasculare
cu durata tratamentului la dializă (p <0,001).
Persoanele care au iniţiat tratamentul de substituţie,
până a dezvolta complicaţii (pericardită uremică,
hemoragie, hiperkaliemie), au avut mai puţine calcificări
vasculare (30.7%) comparativ cu pacienţii cu
complicaţii (69,3%, p<0,05).
Concuzii. Studiul efectuat a demonstrat prezenţa
tulburărilor metabolismelor mineral şi osos
la peste 70% din pacienţii aflaţi la tratament prin
hemodializă. 39% din ei suferă de leziuni osoase cu
turnover osos sporit, PTH>450 pg/ml, la 30,4% din
bolnavi au fost depistate leziuni osoase cu turnover
osos scăzut, PTH <150 pg/ml. Durata tratamentului
la HD a dovedit o corelaţie pozitivă cu prezenţa
calcificărilor în vasele de calibru mare şi de calibru
mediu. Fracturile la nivelul scheletului axial au fost
depistate la 32,6% din pacienţii incluşi în studiu şi
au avut o corelaţie pozitivă cu durata tratamentului
la dializă
Fracturile coloanei vertebrale asociate cu calcificări extrascheletale la pacienţii cu boală cronică renală stadiul 5, aflaţi la hemodializă (BCR5D)
Conferinţa naţională în medicina internă din Republica Moldova cu participare internaţională, 19-20 mai 2011, Chişinău, Republica MoldovaSummary. Vascular calcifications and the bone fractures
caused by abnormal bone fragility, are frequent
complications associated with chronic kidney diseases
(CKD). The aim of this study was to investigate the
association between vascular calcifications and bone
fractures in haemodialysis (HD) patients.Scopul lucrării: depistarea calcificărilor vasculare
şi a fracturilor la nivelul scheletului la pacienţii
cu boală cronică renală stadiul 5 sub tratament la
hemodializă (BCR5D).
Material şi metode. În studiu au participat 106
pacienţi (60 bărbaţi, 46 femei) cu boală cronică renală
stadiul 5 aflaţi la hemodializă, cu vârsta medie de
43,4±12,5 ani. Durata medie a tratamentului a fost de
8,04±4,8 ani. Procedura de dializă standard cu bicarbonat
a fost efectuată în secţiile de hemodializă ale
IMSP Centrul Naţional Ştiinţifico-Practic de Medicină
Urgentă şi Centrul de Dializă şi Transplant Renal IMSP
SCR. Protocoalele clinice practice şi tipul de dializă
au fost similare. Acordul informat a fost obţinut.
Prezenţa calcificărilor vasculare a fost dovedită prin
examenul ecocardiografic al cordului, al segmentelor
ascendente ale aortei şi examenul radiologic al
membrelor periferice. Diagnosticarea fracturilor la
nivelul scheletului axial şi celui periferic a fost efectuată
prin examenul radiologic în incidenţe frontală
şi laterală. Gradul de fractură a corpurilor vertebrelor
a fost apreciat după metoda Genant [2].
Rezultate. Prezenţa calcificărilor vasculare în
vasele de calibru mare şi mediu a fost dovedită la
91,3% din pacienţii examinaţi. Deosebire statistică
semnificativă a fost observată la persoanele cu durata
tratamentului 6 ani (p<0,001).
Severitatea calcificărilor extrascheletale, la fel, a fost
direct asociată cu durata terapiei la hemodializă (HD).
Valoarea medie a indicilor metabolismului mineral
cercetaţi au fost: calciu seric – 2,28±0,27 mmol/l,
fosfor – 2.12±0.37 mmol/l, produsul Ca X P – 4,91±1,1
mmol2/l2, valoarea medie a PTHi- 386 ± 365 pg/ml.
Analizând datele obţinute, am constatat o diferenţă
statistică semnificativă (p<0,05) printre pacienţii
care au iniţiat tratamentul timpuriu de substituţie,
fără complicaţii severe, cu o prevalenţă scăzută a
calcificărilor vasculare (30.7%) şi bolnavii cu adresare tardivă (69,3%). 46% din pacienţii cercetaţi au
fost diagnosticaţi cu leziuni ale coloanei vertebrale
dintre care 32,6% au fost fracturi la nivelul corpurilor
vertebrale. Studiul nostru a demonstrat o corelaţie
pozitivă a leziunilor coloanei vertebrale cu valorile
sporite ale hormonului paratiroid PTHi (>550 pg/ml,
p<0,05) şi o corelaţie directă a fracturilor corpurilor
vertebrelor cu durata tratamentului la hemodializă
(p<0,05). Datele obţinute corespund datelor din studiile
prezentate în literatura de specialitate [1, 7].
Concluzii. Cercetările efectuate au depistat
prezenţa calcificărilor vasculare la 91,3% din pacienţii
studiaţi. Leziunile coloanei vertebrale au avut o
prevalenţă de 49,1% şi au corelat pozitiv cu valorile
serice sporite ale PTHi. Prezenţa calcificărilor extrascheletale
s-a dovedit direct proporţională cu durata
tratamentului la hemodializă
Factorii de risc cardiovascular la pacienţii cu risc osteoporotic
Conferinţa naţională în medicina internă din Republica Moldova cu participare internaţională, 19-20 mai 2011, Chişinău, Republica MoldovaSummary. Study of cardiovascular risk factors, presence
of cardiovascular pathology in patients with
osteoporotic fractures.Scopul lucrării: studiul factorilor de risc cardiovascular,
prezenţa patologiei cardiovasulare la
pacienţii cu fracturi osteoporotice.Material şi metode. Am efectuat un studiu
retrospectiv al anamnesticului pacienţilor cu fracturi
osteoporotice. Am inclus în cercetare 37 pacienţi cu
vârsta medie de 76,8±7,4 ani, 23,9% au fost bărbaţi
şi 76,1% – femei, spitalizaţi în Secţia de traumatologie.
Pentru e exclude tipurile fracturilor cauzate de
anotimpul iernii, am evaluat doar pacienţii internaţi
în secţie pe perioada iunie-noiembrie. Pentru toţi
bolnavii, forţa traumatizantă a fost de maximum
căderea de la înălţimea propriului corp, deci toate
fracturile date le putem clasifica în categoria celor
atraumatice. Factorii de risc pentru osteoporoză au
fost relevaţi în conformitate cu testul internaţional
de 1 minut (OMS, 1999)
Rezultate. Din cei 37 de pacienţi cu fractura
atraumatică a femurului 23,9% au fost bărbaţi şi
76,1% – femei. S-a observat că în cazul bărbaţilor
fracturile apar cu 7,1 ani mai devreme decât la femei
(71,5±7,2 comparativ cu 78,6±7,1, р=0,00014). Nici
un pacient nu a fost diagnosticat cu osteoporoză
anterior fracturii femurale, nici unul nu a fost prevenit
despre riscul înalt pentru osteoporoză şi nu
le-a fost recomandată folosirea preparatelor antiosteoporotice.
Indici generali şi cardiovasculari al pacienţilor
cu fractură de femur incluşi în studiu: vârsta medie
– 61,6±9,4 ani, femei – 87,4%; bărbaţi – 12,6%; IMC
– 29,2±6,8; obezitate sau supraponderabilitate (IMC
≥ 25 kg/м²), hipercolesterolemia –5,3%, hipertensiune
arterială 81,2%, presiunea sistolică sangvină
182,5±30,9 mm Hg, presiunea diastolică sangvină
– 104,3±15,3 mm Hg. Cardiopatia ischemică, cardioscleroză
postinfarct – 4%; cardiopatia ischemică, angina
pectorală stabilă – 12,6%; cardiopatia ischemică,
cardioscleroză postinfarct, angină pectorală stabilă
– 14,8%; insuficienţă cardiacă cronică I-II (NYHA),
AVC – 7,7%. A fost evidenţiată patologia somatică
la 94,1% pacienţi, 83,7% fiind diferite forme ale
patologiei ischemie a inimii (27,4% – angină stabilă,
18,8% – cardioscleroză postinfarct), 4,4% – fibrilaţia
atrială, 62% – insuficienţa cardiacă cronică, 81,2%
– hipertensiunea arterială, 7,7% AVC, 16,2% – diabet
zaharat tip 2, 12,0% – boală pulmonară cronică
obstructivă, 6,8% – ulcer duodenal sau gastric. În
majoritatea cazurilor pacienţii au două şi mai multe
patologii asociate.
Examinarea factorilor de risc pentru osteoporoză
ne arată că până la fractură, la fiecare bărbat au
fost găsiţi cel puţin 2,8±0,7 factori de risc (fumatul,
abuzul de alcool frecvent, diareea, disfuncţii erectile,
tratamentul cu glucocorticosteroizi, fracturi
osteoporotice la rude), la femei am găsit mai puţini
factori de risc 1,7±0,4. Cele mai des întâlnite au fost:
menopauza 63%, micşorarea staturii 31%, fracturile atraumatice la rudele pacientelor 22%, alte antecedente
de fracturi 24%, fumatul 11%, tratamentul
de durată cu glucocorticosteroizi 4%, episoade de
diaree cronică 4%, abuzul de alcool 2%.
Concluzii. Fracturile atraumatice în regiunea
proximală a femurului apar la vârsta medie de
77,3±7,5 ani, la bărbaţi cu 7 ani mai devreme. Fiecare
al 4-lea pacient decedează în decursul primului
an de după apariţia fracturii. Practic la 95% din toţi
bolnavii este prezentă asociaţia a câtorva maladii
cronice, cea mai frecvent întâlnită este patologia
cardiacă: cardiopatia ischemică, infarct miocardic
acut, hipertensiunea arterială. Nici un pacient nu a
fost diagnosticat cu osteoporoză anterior fracturii
femurale. Practic toţi pacienţii au prezentat factori
de risc pentru osteoporoză anterior fracturii şi au
apelat frecvent la medicii de familie şi la alţi specialişti
– ginecologi, urologi, endocrinologi
Patologia osului și a glandei tiroide în artrita reumatoidă
Discipline of Rheumatology and Nephrology, Nicolae Testemitanu SUMPhBackground. Thyroid pathology is frequently associated with autoimmune rheumatic diseases.
Moreover, thyroid pathology is one of the risk factors for osteoporosis, on the other hand osteoporosis
is often diagnosed in patients with rheumatoid arthritis. Abovementioned served as the basis for our
work. Objective of the study. To study the presence of thyroid gland pathology and osteoporosis in
patients with rheumatoid arthritis (RA) and to determine their correlation with disease activity in RA.
Material and Methods. A total of 78 RA patients and 82 non-RA patients were included in the study.
The presence of thyroid gland pathology was estimated by TSH, free thyroxine (fT4), TgAb and TPOAb.
Bone mineral density was measured by DXA, diagnosis of osteoporosis was made by WHO criteria.
Disease activity in RA was evaluated using DAS-28-ESR. All the data were analyzed statistically.
Results. The mean disease duration of RA was 10,1±5,6 years. Clinical hypothyroidism was reported
in 20.33% of the RA patients and in 2.08% of the non-RA patients. Clinical hyperthyroidism was found
in 3.38% of the patients with RA. Osteoporosis at the level of hip was confirmed in 41% of cases of RA
and only in 17% of the control group, while osteoporosis at the level of lumbar spine was more common
for non-RA patients in 48% VS. 13% in RA. High disease activity was in 76.27% of the patients. High
disease activity positively correlated with the presence of osteoporosis and thyroid gland pathology (r=
0,58 and r=0,34), the presence of thyroid gland pathology was associated with lower BMD. Conclusion.
The association between thyroid pathology, osteoporosis and RA was confirmed. Clinical
hypothyroidism and bone loss at hip level were more characteristic for RA. Presence of both
osteoporosis and thyroid gland pathology correlated with high disease activity by DAS28- ESR.Introducere. Patologia tiroidiană este frecvent asociată cu maladiile autoimune și este un factori de
risc al osteoporozei. Pe de altă parte, osteoporoza este frecvent diagnosticată la pacienții cu artrita
reumatoidă. Cele sus menționate stau la baza studiului nostru. Scopul lucrării. A studia prezența
patologiei glandei tiroide și al osteoporozei la pacienții cu artrita reumatoidă (AR) și a determina
corelația acestora cu activitatea bolii în AR. Material și Metode. 78 de pacienți cu AR și 82 de pacienți
fără AR au fost incluși în studiu. Prezența patologiei glandei tiroide a fost estimată prin TSH, tiroxină
liberă (fT4), TgAb și TPOAb. Densitatea minerală osoasă a fost măsurată prin DXA, diagnosticul de
osteoporoză a fost stabilit conform OMS. Activitatea bolii în AR a fost evaluată prin DAS-28-ESR.
Toate datele au fost analizate statistic. Rezultate. Durata medie al AR a fost de 10,1 ± 5,6 ani.
Hipotiroidismul clinic a fost raportat la 20,33% pacienți cu AR și la 2,08% fără AR. Hipertiroidismul
clinic a fost depistat la 3,38% pacienți cu AR. Osteoporoza la nivelul șoldului a fost confirmată în 41%
din cazurile de AR și doar în 17% în grupul de control, în timp ce osteoporoza la nivelul coloanei
vertebrale lombare a fost mai frecventă la pacienții non-AR în 48% vs 13% în AR. Activitatea crescută
a bolii a fost depistată la 76,27% dintre pacienți. Activitatea înaltă a bolii a corelat pozitiv cu prezența
osteoporozei și a patologiei glandei tiroide (r = 0,58 și r = 0,34), prezența patologiei glandei tiroide a
fost asociată cu DMO mai mică. Concluzii. Asocierea dintre patologia tiroidiană, osteoporoză și AR a
fost confirmată. Hipotiroidismul clinic și pierderea osoasă la nivelul șoldului au fost mai caracteristice
pentru AR. Prezența osteoporozei și patologiei glandei tiroide corela pozitiv cu activitatea înaltă a bolii
DAS28-VSH
Locomotor System Involvement in Patients with Diabetes Mellitus
Catedra Medicină Internă nr.1 FR şi SC USMF “Nicolae Testemiţanu”On the basis of MEDLINE search with key words – diabetes mellitus, locomotor system pathology, osteoporosis, osteoarthritis, diabetic artropathy we selected 48 relevant articles published in the last 15 years. The analysis of these publications disclosed that diabetic arthropathy, humeroscapular periarthritis, osteoporosis, osteoarthritis and Dupuytren’s contracture are the most frequent locomotor system pathologies asociated with diabetes mellitus.
În baza MEDLINE search cu cuvintele cheie - diabet zaharat, patologie osteoarticulară, osteoporoza, osteoartroza, artropatie diabetică a articolelor relevante de ultimii 15 ani au fost selectate 48 lucrări de valoare. Analiza publicaţiilor date a apreciat că printre maladiile aparatului locomotor cel mai des întîlnite la pacienţii cu diabet zaharat sunt înregistrate: artropatia diabetică, periartrita humeroscapulară, osteoporoza, osteoartroza deformantă, contractura Dupuytren
Clinical evolution of HCV secondary crioglobulinemic vascullitis before and after antiviral treatment
Introducere. Fenomenele de crioglobulinemie mixtă (CM)
și vasculită crioglobulinemică (VCr) sunt evenimente patologice extrahepatice frecvente la bolnavii cu hepatită virală cronică HCV iar tratamentul lor a fost mult timp o mare
provocare. Scopul studiului. Identificarea evoluției VCr
HCV – asociate după tratamentul antiviral Interferon-free.
Material și metode. Au fost evaluați 42 de pacienți cu VCr
HCV, care au primit tratament cu agenți antivirali cu acțiune
directă (AAD) în cadrul Programului Național de combatere HCV în RM, între 2018-2021. Pacienții au fost urmăriți 2
ani după tratament. Toți pacientii au avut răspuns virusologic susținut. Schemele de tratament: 28 (66,7%) bolnavi
au administrat Daclatasvir+Sobosfuvir și 14 (33,3%) Ledispavir+Sofosbuvir. Rezultate. La inițierea tratamentului
31 (73,8%) bolnavi au avut purpură. Artralgii, mialgii – 37
(78%), neuropatie 12 (28,6%), fibromialgie 11 (26,2%),
sindrom Raynaud 6 (14,3%), toți pacienții acuzau diferit
grad de fatigabilitate. Crioglobulinemia (Cr) era prezentă la
toți bolnavii, la 15 (35,7%) a fost pozitiv factorul reumatoid
(FR). Pe parcursul supravegherii la 27 pacienți din cei 31cu
purpură au dispărut elementele vasculitice. După finisarea
tratamentului, de la a 24-a săptămână până la 2 ani, recidive a VCr au avut 8 bolnavi, fiind prezentă și Cr, un caz de
reactivare a infecției peste 2 ani. Pe parcursul a 2 ani Cr nu
se mai depista la 34 (80,9%). La 5 bolnavi s-a păstrat FR
pozitiv, iar alții 3 au avut noi episoade de vasculită. Concluzii. Tratamentul infecției cronice HCV cu aplicarea AAD și-a
dovedit eficiența înaltă și la bolnavii cu VCr. Recidive de vasculită, persistența Cr și FR au fost întâlnite și după finisarea
terapiei. Astfel, bolnavii cu VCr HCV, chiar și în cazul unui
răspuns bun la tratament, necesită supraveghere în dinamică.Introduction. The phenomenon of mixed cryoglobulinemia
(MC) and cryoglobulinemic vasculitis (CrVC) are frequent
extrahepatic pathological events in patients with chronic
HCV viral hepatitis and their treatment has been a great
challenge. Aim of the study. Identification of the evolution
of HCV-associated CrVC after Interferon-free antiviral treatment. Material and methods. 42 patients with HCV VC,
who received treatment with direct-acting antiviral agents
(DAA) within the National Program to fight HCV in the Republic of Moldova, between 2018-2021, were evaluated.
Patients were followed up after treatment for 2 years. All
patients had sustained virologic response. Treatment regimens: 28 (66.7%) patients received Daclatasvir+Sobosfuvir and 14 (33.3%) Ledispavir+Sofosbuvir. Results. At the
initiation of treatment 31 (73.8%) patients had purpura.
Arthralgias, myalgias – 37 (78%), neuropathy 12 (28.6%),
fibromyalgia 11 (26.2%), Raynaud’s syndrome 6 (14.3%),
all patients complained of varying degrees of fatigue. Cryoglobulinemia (Cr) was present in all patients, 15 (35.7%)
were positive for RF. Out of 31 patients with purpura during
surveillance, vasculitic elements disappeared in 27 of them.
After finishing the treatment, from the 24th week to 2 years,
8 patients had relapses of CrV, Cr being also present, a case
of reactivation of the infection over 2 years. Over the course
of 2 years, Cr was no longer detected at 34 (80.9%). In 5
patients positive RF remained, and 3 others had new episodes of vasculitis. Conclusions. The treatment of chronic
HCV infection with the application of AAD proved its high
efficiency in patients with HCV. Recurrences of vasculitis,
persistence of Cr and RF were also encountered after therapy. Thus, patients with HCV VC, even in the case of a good response to treatment, need dynamic surveillance
- …