18 research outputs found
Performative Feelings for Others: The Civil Repair of Organised Competitive Sports
In many western nations, sport is an institutional component of civil society that may be considered from quite different outlooks. From the critical theoristsâ viewpoint, sport reproduces social hierarchies through competition and then colonises our democratic life worlds. Scholars of civil society argue that sport actors manoeuvre civic relations and fend off anti-civil pressures to allow integration, belonging and collective decision-making. This article positions sport actors and audiences at the interstice between hierarchies and solidarity, amid competition and friendship. Using Civil Sphere Theory, I present a cultural sociology of performance that highlights how sport actors interpret the democratic character (or lack thereof) of their own and othersâ sport actions. Drawing on eight months of participant field observations in Norwegian youth sport, I recreate an ethnographic tale of how coaches, players and spectators activate the civil sphereâs symbolic and affective codes for this purpose. This dramatic sequence of events, played out over the course of the season, shows how sport itself can be shaped by actors who bring the civil sphere to bear and make sport a facilitating input to the discourse of the Nordic civil sphere. This process, I conclude, is contingent on performances of the civil sphere that make sport a stage on which to display performative feelings for others. When sport actors challenge the divisive, hierarchal character of organised competition and carry out a civil repair of sport, they expand the limits of civil inclusion and momentarily create a sporting civil society.Performative Feelings for Others: The Civil Repair of Organised Competitive SportspublishedVersio
The Ponytail
This open access book adopts a cultural sociology of materiality to explore the hallmark of the female athlete: the ponytail. Studying a wealth of news articles about ponytails in sports and society, Broch uncovers this hairstyleâs polyvocality and argues that it is a total social phenomenon. By separating his approach from the cultural studies tradition, Broch highlights how hair is imbued with codes, narratives, and myth that allow its wearers to understand, maneuver, and criticize social gender relations in deeply personal ways. Using multiple theories about hair, bodies, myths, and icons, he creates a multidimensional method to show how icons are imitated and used. As women navigate their practical lives, health issues, and gendered expectations, the ponytail materializes their dynamic maneuvering of cultural and social environments. Sporting a ponytailâitself an embodiment of movementâis filled with a performativity of social movements: a cultural kinetics that is never apolitical
Trening til samfunnsdeltagelse: Hvordan idrettsungdom leker med og etablerer solidaritet til hierarkier
Den organiserte idretten er et eksempel pĂ„ hvordan ungdom formes av institusjoner. Her mĂžter ungdom idrettslige forventninger om mestringsglede, prestasjonsmĂ„l, spilleregler og trenerautoritet, men ogsĂ„ sosiale forventinger knyttet til vennskap, familieengasjement og hĂžflighet. Det er likevel ikke slik at ungdommer, verken i idrett eller andre institusjoner, oppfĂžrer seg i samsvar med forventningene. Jeg spĂžr derfor: Hvordan og med hvilke implikasjoner kan ungdom manĂžvrere sin organiserte hverdag? For Ă„ besvare spĂžrsmĂ„let brukes Ă„tte mĂ„neders feltobservasjoner i et 15-Ă„rig guttehĂ„ndballag. Gjennom sesongen 2011â2012 deltok jeg primĂŠrt som en integrert del av trenerteamet i kamp og pĂ„ trening, men observerte ogsĂ„ âguttaâ sammen med foreldrene pĂ„ tribunen. For Ă„ forstĂ„ ungdommens aktĂžrmakt i denne konteksten brukes dramaturgiteori. Slik synliggjĂžres hvordan idrettsinstitusjonen, men ogsĂ„ âguttaâ selv former iscenesettelser av sosial makt. Hierarkier ble ofte verbalt underkommunisert av bĂ„de voksne og ungdom. Maktrelasjoner fant derimot sitt uttrykk gjennom kroppslig og lekpreget kommunikasjon. Jeg hevder at denne kommunikasjonsformen gjorde det enklere for bĂ„de voksne og ungdom Ă„ tolerere, til og med overse, âguttasâ hĂ„ndhevelse av sosial makt. Denne manĂžveren krevde derimot betydelig dramaturgiske anstrengelser og tolkningsinnsats fra bĂ„de âguttaâ selv og deres foreldre. Jeg viser hvordan det hele var mulig gjennom trening av solidaritet til hierarkier
Trening til samfunnsdeltagelse: Hvordan idrettsungdom leker med og etablerer solidaritet til hierarkier
Fulltekst tilgjengelig fra: http://ojs.novus.no/index.php/SID/article/view/1299/1287Den organiserte idretten er et eksempel pÄ hvordan ungdom formes av institusjoner. Her mÞter ungdom idrettslige forventninger om mestringsglede, prestasjonsmÄl, spilleregler og trenerautoritet, men ogsÄ sosiale forventinger knyttet til vennskap, familieengasjement og hÞflighet. Det er likevel ikke slik at ungdommer, verken i idrett eller andre institusjoner, oppfÞrer seg i samsvar med forventningene. Jeg spÞr derfor: hvordan og med hvilke implikasjoner kan ungdom manÞvrere sin organiserte hverdag? For Ä besvare spÞrsmÄlet brukes Ätte mÄneders feltobservasjoner i et 15-Ärig guttehÄndballag. Gjennom sesongen 2011-2012 deltok jeg primÊrt som en integrert del av trenerteamet i kamp og pÄ trening, men observerte ogsÄ «gutta» sammen med foreldrene pÄ tribunen. For Ä forstÄ ungdommens aktÞrmakt i denne konteksten brukes dramaturgiteori. Slik synliggjÞres hvordan idrettsinstitusjonen, men ogsÄ «gutta» selv former iscenesettelser av sosial makt. Hierarkier ble ofte verbalt underkommunisert av bÄde voksne og ungdom. Maktrelasjoner fant derimot sitt uttrykk gjennom kroppslig og lekpreget kommunikasjon. Jeg hevder at denne kommunikasjonsformen gjorde det enklere for bÄde voksne og ungdom Ä tolerere, til og med overse, «guttas» hÄndhevelse av sosial makt. Denne manÞveren krevde derimot betydelig dramaturgiske anstrengelser og tolkningsinnsats fra bÄde «gutta» selv og deres foreldre. Jeg viser hvordan det hele var mulig gjennom trening av solidaritet til hierarkier
Et kulturperspektiv pÄ sport
Hvordan kan det sterke programmet i kultursosiologi (SP) brukes i studier av sport? SP behandler hvordan kultur, sommeningsdannende prosesser, former sosiale relasjoner. I det fĂžlgende rettes sĂžkelyset mot hvordan meningsdannelse i sport former sosialt liv. I trĂ„d med SPs teoriutvikling hentes inspirasjon fra bĂ„de sosiologiske og antropologiske klassikere som behandler hvordan sport, lek og spill former samfunn. Gjennom litteraturen forstĂ„s sport som kompromisset mellom lek og spill. Lek fremkommer som en kulturstruktur som muliggjĂžr kreativ forming av representasjoner, symboler og sosiale relasjoner. Spill er institusjonalisert lek, en sosial struktur med mĂ„l og regler som organiserer deltagernes samhandling. Sport forstĂ„s som institusjonalisert konkurranselek der spillâstruktur og lekâkreativitet, formalia og frihet samspiller. Slik blir sport et fruktbart kultursosiologisk laboratorium for SP-forskning pĂ„ hvordan meningsdannelse former sosialt liv i institusjoner og samfunn.publishedVersio
TÄrevÄte Tiril: en etnografisk historie om idrettskonkurransens solidariske gleder
Organisert lagidrett forsĂžker Ă„ balansere individers og gruppens mĂ„l. Denne balansekunsten finner sted innenfor et rammeverk av seier og tap. Det er derfor lett Ă„ anta at idrettsutĂžvere lĂŠres mĂ„lrettet rasjonalitet og at trenerens beste redskap er konkurranse. I det fĂžlgende rettes fokus mot hvorvidt den organiserte idretten kan forstĂ„s som Ă„ veilede ungdom i moral og om trenerens kulturelle verktĂžykasse ogsĂ„ inneholder demokratiske verdier. MĂ„let er Ă„ besvare problemstillingen: Hvordan formes ungdomsidrett av demokratiske idealer og hvilke implikasjoner har dette for opplevelser av moralske fellesskap? Med utgangspunkt i en etnografisk historie om hĂ„ndballjenta Tiril, hennes mislykkede straffeskudd og fellesskapets forsĂžk pĂ„ Ă„ gi henne en ny sjanse, viser jeg hvordan problemlĂžsning vekkes av og inspirerer ideer om solidaritet med ungdom i konkurransesituasjoner. Deltagende feltarbeid gjennom hĂ„ndballsesongen 2011â2012 synliggjorde hvordan trenere og jenter i 13-Ă„rsalderen forsĂžkte Ă„ balansere samhold og konkurranse. Slik ble det tydelig hvordan bredt tilgjengelige ideer om fellesskap veiledet opplevelser av Ă„ mestre og Ă„ feile i en idrettslig samhandling. Historien om Tiril viser hvordan mestringsfellesskapets virke kan vĂŠre hĂžyst dramatisk og utlĂžse moralske erfaringer med det Ă„ ha det gĂžy og sosialt. Den viser at idrett ikke utelukkende veiledes av rammeverket seier og tap. Konkurranse formes gjennom idrettsdramatikk der solidaritet, slik det defineres i grupper og i storsamfunn, beveger oss som handlende og som tilskuere.publishedVersio
Trening til samfunnsdeltagelse: Hvordan idrettsungdom leker med og etablerer solidaritet til hierarkier
Den organiserte idretten er et eksempel pÄ hvordan ungdom formes av institusjoner. Her mÞter ungdom idrettslige forventninger om mestringsglede, prestasjonsmÄl, spilleregler og trenerautoritet, men ogsÄ sosiale forventinger knyttet til vennskap, familieengasjement og hÞflighet. Det er likevel ikke slik at ungdommer, verken i idrett eller andre institusjoner, oppfÞrer seg i samsvar med forventningene. Jeg spÞr derfor: hvordan og med hvilke implikasjoner kan ungdom manÞvrere sin organiserte hverdag? For Ä besvare spÞrsmÄlet brukes Ätte mÄneders feltobservasjoner i et 15-Ärig guttehÄndballag. Gjennom sesongen 2011-2012 deltok jeg primÊrt som en integrert del av trenerteamet i kamp og pÄ trening, men observerte ogsÄ «gutta» sammen med foreldrene pÄ tribunen. For Ä forstÄ ungdommens aktÞrmakt i denne konteksten brukes dramaturgiteori. Slik synliggjÞres hvordan idrettsinstitusjonen, men ogsÄ «gutta» selv former iscenesettelser av sosial makt. Hierarkier ble ofte verbalt underkommunisert av bÄde voksne og ungdom. Maktrelasjoner fant derimot sitt uttrykk gjennom kroppslig og lekpreget kommunikasjon. Jeg hevder at denne kommunikasjonsformen gjorde det enklere for bÄde voksne og ungdom Ä tolerere, til og med overse, «guttas» hÄndhevelse av sosial makt. Denne manÞveren krevde derimot betydelig dramaturgiske anstrengelser og tolkningsinnsats fra bÄde «gutta» selv og deres foreldre. Jeg viser hvordan det hele var mulig gjennom trening av solidaritet til hierarkier
âSmiles and laughsâall teeth intactâ: A cultural perspective on mediated womenâs handball in Norway
This article explores gendered sport communication in Norway. The data highlight Norwegian TV2âs live game commentaries of the 2009 womenâs handball world championships, as well as live and studio commentary and journalistic reports concerning the Norwegian national womenâs handball team from 2009 to 2013. The narrative-analytic approach is structural-hermeneutic and concerned with processes of meaning making. Instead of reading off gender/macrostructure in data, this project maps the semiotic culture structure of mediated womenâs handball and shows how gendered meaning is creatively used to inform understandings of female handballersâ situated practices. The analysis first outlines the cultural binaries that constrain the media presentations of Norwegian womenâs handball, then scrutinizes how gendered conceptions of sport and female athletes are used to understand this binary culture structure. Analytically revealed is a staging of Norwegian womenâs handball that portrays successful and powerful female bodiesâ contextual conduct. Norwegian women handballers are playing the aggressive and physically violent game in what is analyzed as a gender-appropriate manner
Norwegian big bang theory: production of gendered sound during team handball broadcasts
This study investigates Norwegian television commentary of menâs team handball.
Five World Championship games and 5 European Championship games were
recorded and all commentaries transcribed. The main focus was to investigate
gendered patterns and to suggest ways these patterns might shape particular
understandings of the game and its players. By combining Connellâs gender
perspectives with discourse analysis, implicit and explicit meanings were located
within the commentaries. Further data analysis revealed that televised depictions
of menâs handball hold a dominant focus on a specific form of masculinity. Fueled
by gendered symbolism and metaphors, the word bang was identified as a key
signifier for this particular form of masculinity. The contextual use of bang was
analyzed as connoting and reproducing specific notions of sport and masculinities