6 research outputs found
Mahepõllumajanduse alused
TäistekstMahe- ehk ökoloogiline põllumajandus on loodushoidlik tootmisviis, mis põhineb
tasakaalustatud aineringlusel ja kohalikel taastuvatel varudel.
MAHEPÕLLUMAJANDUSE PÕHIMÕTE ON TOIMIDA KOOS LOODUSEGA,
MITTE TEMA ARVEL.
Eduka maheviljeluse eelduseks on arusaam, et toidu tootmine on pigem ökoloogiline
kui tehnoloogiline protsess. Põllumajandus erineb juba oma olemuselt
teistest tootmisharudest, olles otseselt ökosüsteemi osa.
Tavapõllumajanduses püütakse agroökosüsteeme võimalikult lihtsaks muuta.
Rohkem kui viiekümne aasta jooksul on enamikus Euroopa riikides nii põllumajanduspoliitika,
-hariduse kui ka nõustamise kaudu talunikele sisendatud, et tuleb
tootmist intensiivistada ja võimalikult kitsalt spetsialiseeruda. Teisisõnu, talunikke
on tootlikkuse huvides ärgitatud vähendama oma karja ja kultuuride mitmekesisust
ning laiendama intensiivtehnoloogiate kasutuselevõttu.
Mahepõllumajanduses lähtutakse aga ökoloogilisest printsiibist, et mida
keerukam ja mitmekesisem on agroökosüsteem, seda stabiilsem ta on. Näiteks
tekitab haiguste või kahjurite rünnak monokultuuri puhul alati suuremat kahju.
Seetõttu kasvatatakse paljusid eri kultuure, säilitatakse looduslikke alasid ja soodustatakse
mitmekesise elustikuga servaalade teket. Teades, et paljud agroökosüsteemides
toimivad protsessid on tootmisele kasulikud, püütakse neid võimalikult
efektiivselt ära kasutada, mitte aga ignoreerida või alla suruda.
Et mahetootmises on sünteetilised pestitsiidid ja mineraalväetised välistatud,
siis peab mahetootja loodust rohkem tundma kui tavatootja ning oma tegevuse
palju põhjalikumalt läbi mõtlema. Tuleb leida kohalikesse oludesse sobiv külvikord,
sobivad liblikõielised, vahekultuurid, harimistööde aeg, sõnniku säilitamise
viis, selle põllule andmise aeg jne.
Mahepõllumajandus ei tähenda pöördumist minevikku. See on traditsiooniliste
põllumajandusmeetodite ning uusima teadusliku ja tehnoloogilise teabe
kombinatsioo