69 research outputs found
Clinical experience with Hodgkin lymphoma, with particular regard for treatment-related late complications, fatigue and mental health
A korszerű kivizsgálási, illetve rizikó- és válaszadaptált kezelési elvek alkalmazása mellett a HL-s betegek 80-85%-a hosszú távon túlél, meggyógyul, így a HL kezelése az elmúlt évtizedekben az onkohematológia egyik sikertörténetévé vált. Ezzel együtt előtérbe kerültek a kezelések (késői) szövődményei, melyek közül a betegek hosszútávú életkilátásait leginkább a második daganatos betegségek kialakulása és a szervi károsodások (szív, tüdő, pajzsmirigy) megjelenése befolyásolja. Azonban számos olyan mellékhatás ismert, amely a betegek életminőségét, lelki egészségét befolyásolja és ezáltal a betegek fizikális, szociális és pszichés zavarához vezethet. Mivel a HL elsősorban a munkaképes korban lévő populációt érinti, a diagnóziskor a betegek jelentős része a fiatal felnőttkorban van, így társadalmi jelentősége túlnő gyakoriságán.
Vizsgálataink során HL-s betegeink háromnegyedénél volt krónikus fáradtság kimutatható, mely a csökkent hemoglobin értékkel szignifikánsan összefüggött. Gyógyult és a kezelések késői szövődményeiben szenvedő betegeinknél szignifikánsan nagyobb fatigue értéket és rosszabb életminőséget észleltünk, melynek magyarázata az lehet, hogy a hosszabb túlélés során az idősödő életkor miatt már más társbetegségekkel is számolnunk kell, és a korábbi évek-évtizedek kezelései toxikusabbak voltak, így több késői szövődménnyel járhattak. Eredményeik alapján elmondható, hogy a krónikus fáradtság az egyik leggyakoribb funkció csökkenéssel járó állapot, melyre a betegek gondozása során kiemelt figyelmet kell fordítani.
Munkánk során számos, különböző, validált mérőeszközt használtunk a HL-s betegek mentális egészségének felmérésére, szoros korrelációt sikerült kimatatni a foglalkoztatottsági státusz és a pszichés jóllét között. Eredményeink alapján a foglalkoztatottság független meghatározó tényezői a diagnóziskori fiatalabb életkor, a felsőfokú iskolai végzettség és a késői kezelési szövődmények hiánya volt. A késői kezelési szövődmények rizikótényezői a női nem és a nem ABVD típusú kemoterápiás kezelés voltak. Vizsgálataink alapján kiterjesztett szociális reintegrációs programot javaslunk a gyógyult, remisszióban lévő HL-s betegek számára. Célszerű több időt fordítani a gyógyult, remisszióban lévő betegeink pszichés vezetésére gondozásuk során.As a result of the use of modern examination methods as well as risk and response adapted strategies, 80-85% of HL patients today survive or recover, hence treatment of HL has become one of the success stories of oncohaematology over the past decades. Parallel to this, treatment-related (late) complications have come to the fore. Of these patients’ long-term life expectancy is mostly affected by the development of second malignancies and appearance of organ damage (heart, lungs, thyroid gland). However, several side effects are known to affect patients’ quality of life and mental health, and can thus lead to social, and psychological disorders in patients. HL primarily affects the young adult active population, with a significant portion of patients at the time of diagnosis being young adults (mean age around 35). Thus, its social and economic importance surpasses its incidence.
In our study we found fatigue in three-quarters of our HL patients in significant correlation with lower haemoglobin levels. We detected significantly higher fatigue scores and worse quality of life in our recovered patients with treatment-related late complications. One explanation for this is that, due to older age, other comorbidities also need to be reckoned with during longer survival, and treatments in earlier years and decades were more toxic, thus likely to lead to more late complications. Our results have led us to conclude that fatigue is one of the most common conditions accompanied by reduction in function that warrant special attention during patient care.
During our work we used validated measurement tools to assess HL patients’ mental health and demonstrated a close correlation between employment status and mental well-being. Our results suggest that independent determining factors of employment were younger age at time of diagnosis, higher educational level, and absence of treatment-related late complications. Risk factors for late complications were female sex and non-ABVD therapy. Based on the results of our study we recommend an extensive social reintegration programme for recovered HL patients in remission. It is also desirable to dedicate more time to the psychological guidance of our recovered patients in remission during their follow-up care.N
Immunológiai változások diffúz nagy B-sejtes lymphomában Rituximab-CHOP kezelést követően: saját adatok elemzése és irodalmi áttekintés
Employment status and health related quality of life among Hodgkin-lymphoma survivors'- results based on data from a major treatment center in Hungary
L
Multirezisztens kórokozók előfordulása hematológiai betegeinkben: a rezisztenciatrendek változása
L
Így kezeljük az autológ őssejt-transzplantáció után kiújult Hodgkin-lymphomát | Treatment of relapsed Hodgkin lymphoma after autologous stem cell transplantation
Absztrakt:
Az elsődleges kezelés után a Hodgkin-lymphomás betegek 10–30%-a relabál vagy
refrakter. Jelenleg elsőként autológ haemopoeticus őssejt-transzplantáció
javasolt ezekben az esetekben, bár ezt követően csak a betegek fele gyógyul meg,
a medián teljes túlélés is mindössze 2–2,5 év. Számos prognosztikai tényező
határozza meg az autológ haemopoeticus őssejt-transzplantáció sikerességét,
amelyek figyelembevételével, szükség esetén konszolidációs kezelés
alkalmazásával az eredmények javíthatók. Az autológ őssejt-transzplantáció után
relabáló betegeknek még kedvezőtlenebb a túlélése, és ennek a betegcsoportnak a
kezelése jelenti a legnagyobb kihívást a Hodgkin-lymphoma terápiája során.
Szerencsére az utóbbi években számos új kezelési mód vált elérhetővé, így a
brentuximab vedotin és az immuncheckpoint-gátlók, amelyektől a túlélési és
gyógyulási eredmények javulását reméljük. Az allogén transzplantáció eredményei
is javulhatnak a haploidentikus transzplantáció alkalmazásával.
Összefoglalónkban ezeket az új lehetőségeket mutatjuk be. Orv Hetil. 2017;
158(34): 1338–1345.
|
Abstract:
Approximately 10–30% of Hodgkin lymphoma patients relapses or experience
refractory disease after first line treatment. Nowadays, autologous stem cell
transplantation can successfully salvage half of these patients, median overall
survival is only 2–2.5 years. Several prognostic factors determine success of
autologous stem cell transplantation. Result of transplantation can be improved
considering these factors and using consolidation treatment, if necessary.
Patients who relapse after autologous transplantation had worse prognosis,
treatment of this patient population is unmet clinical need. Several new
treatment options became available in the recent years (brentuximab vedotin and
immuncheckpoint inhibitors). These new treatment options offer more chance for
cure in relapsed/refractory Hodgkin patients. Outcome of allogenic stem cell
transplantation can be improved by using haploidentical donors. New therapeutic
options will be discussed in this review. Orv Hetil. 2017; 158(34):
1338–1345
A korai/praefibroticus primer myelofibrosis kivizsgálása és kezelése egy eset kapcsán = Investigation and treatment of prefibrotic/early primary myelofibrosis. A case study
Absztrakt:
Mérsékelt thrombocytosis számos kórképhez társulhat (vérzés, gyulladás, vashiány,
autoimmun betegségek stb.), de tartós, 450 G/l fölötti vérlemezkeszám esetén a
beteg hematológiai kivizsgálása javasolt, ha a thrombocytosist egyéb, gyakoribb
ok nem magyarázza. Egy 47 éves nő anamnézisében hypertonia, asthma bronchiale,
endometriosis szerepel. Kivizsgálása 2015 márciusában fogyás, étvágytalanság
miatt indult. Laboratóriumi vizsgálatai közül kiemelhető az emelkedett
thrombocytaszám (617 G/l), vashiánya nem volt. 2015. április 7-én jelentkezett
bal bordaív alatti akut fájdalom miatt, amelynek hátterében egyszerű képalkotó
vizsgálatok eltérést nem mutattak. A hasi CT-vizsgálat az aorta abdominalis
szakaszán 4,5 cm-es thrombust írt le, amely beterjedt a bal arteria renalisba,
és elzárta azt. Az APTI-hez (aktivált parciális thromboplastinidő) igazított
folyamatos nátrium-heparin kezelést indítottunk. A később megérkezett
JAK2V617F-mutáció-analízis pozitív lett, majd a csontvelővizsgálat
korai/praefibroticus myelofibrosist igazolt, így hidroxiureakezelést is
kezdtünk. Az alkalmazott kezelések hatására a beteg panaszai megszűntek,
thrombocytaszáma fokozatosan normalizálódott. Bár a mérsékelt thrombocytosis
gyakran másodlagos jelenség, ha tartósan fennáll, és főként ha thromboemboliás
események is kísérik, vérképző rendszeri betegség, elsősorban
Philadelphia-kromoszóma-negatív krónikus myeloproliferativ kórkép lehetőségére
is gondolni kell. Klinikailag az essentialis thrombocythaemia és a primer
myelofibrosis korai, praefibroticus fázisa nagyon hasonló lehet, így a
differenciáldiagnózis csak a csontvelő szövettani vizsgálatával lehetséges, mely
az eltérő prognózis és kezelési lehetőségek miatt elengedhetetlenül szükséges.
Orv Hetil. 2018; 159(15): 603–609.
|
Abstract:
Moderate thrombocytosis can accompany several diseases (bleeding, inflammation,
iron deficiency, or autoimmune diseases), but hematologic examination is
strongly recommended in a patient with persistent platelet count above 450 G/L
unless reactive origin can be confirmed. The 47-year-old woman’s medical history
included hypertonia, asthma bronchiale, and endometriosis. In March 2015, she
underwent laboratory examination due to weight loss and lack of appetite. Her
results showed elevated thrombocyte count (617 G/L), but no iron deficiency. She
presented in our clinic on 07. 04. 2015 with acute pain below her left
hypochondrial region, but simple imaging examinations showed no difference to
explain it. Abdominal CT revealed a 4.5 cm thrombus which protruded into the
left renal artery, blocking it. We started APTI- (activated partial
thromboplastin time) monitored continuous intravenous treatment with
unfractionated heparin. The JAK2V617F mutation analysis came back positive.
Subsequent bone marrow examination revealed prefibrotic/early stage
myelofibrosis, prompting treatment with hydroxyurea. The applied treatments led
to the disappearance of the patient’s symptoms accompanied by the gradual
normalisation of the thrombocyte count. Moderate thrombocytosis is often
secondary, but if it persists and is accompanied by mainly thromboembolic
events, the risk of diseases of the haematopoietic system, primarily
Philadelphia chromosome negative chronic myeloproliferative disease should also
be considered. Clinically, essential thrombocythaemia and the prefibrotic/early
stage of myelofibrosis can be very similar. Differential diagnosis is only
possible through the histological examination of the bone marrow, which becomes
indispensible due to the difference in prognosis and treatment options. Orv
Hetil. 2018; 159(15): 603–609
The latest explosive eruptions of Ciomadul (Csomád) volcano, East Carpathians : a tephrostratigraphic approach for the 51–29 ka BP time interval
- …