8 research outputs found
Praenatalisan diagnosztizált Pallister–Killian-szindróma esete = Prenatally diagnosed case of Pallister–Killian syndrome
Absztrakt:
A Pallister–Killian-szindróma egy ritka, sporadikusan előforduló genetikai
rendellenesség, amelynek hátterében a 12-es kromoszóma rövid karjának
mozaiktetraszómiája áll. A kórkép jellemzői a szellemi fogyatékosság,
craniofacialis dysmorphia, idegrendszeri tünetek, epilepszia és egyéb szervi
rendellenességek. Praenatalis diagnózisa nehéz, az ultrahangvizsgálaton észlelt
magzati eltérések alapján elvégzett invazív citogenetikai és molekuláris
genetikai vizsgálatok igazolhatják a kórképet. Közleményünkben egy 36 éves
primipara esetét mutatjuk be. A 19. terhességi héten, a II. trimeszteri
rutin-ultrahangszűrés során a magzaton többszörös minor jelek ábrázolódtak
(mérsékelt polyhydramnion, rövid csöves csontok, craniofacialis eltérések,
borderline agyi oldalkamrák). Az elvégzett magzatvíz-mintavétel a sejtek közel
50%-ában szám feletti marker kromoszómát igazolt. A klasszikus G-sáv-technika
alapján felmerült, hogy a marker a 12-es kromoszóma rövid karjának
izokromoszómája. Az alkalmazott FISH-próbák (21-es, 18-as, 13-as, X-,
Y-kromoszóma) az észlelt marker eredetét nem tudták meghatározni, ezért
multicolour FISH-technikával vizsgáltuk a mintákat. Az elvégzett módszer
segítségével igazoltuk a szám feletti kromoszómadarab 12-es kromoszóma rövid
karjának mozaiktetraszómiáját (46,XY[13]/47,XY,+i(12)(p10)[12].ish
i(12)(p10)(wcp12+). A praenatalisan felállított diagnózis tehát a magzat
Pallister–Killian-szindrómája. A vetélésindukciót követően elvégzett vizsgálatok
(fetopatológiai feldolgozás, köldökzsinórvér, magzati fibroblast) megerősítették
a diagnózist. A nemzetközi adatok szerint a fenti ritka betegséggel eddig
körülbelül 200 megszületett ember él, a praenatalisan igazolt és közölt esetek
száma mintegy 100. Tudomásunk szerint a fenti magzat az első, praenatalisan
diagnosztizált eset Magyarországon. Orv Hetil. 2018; 159(21): 847–852.
|
Abstract:
Pallister–Killian syndrome (PKS) is a rare, sporadic genetic disorder that is
caused by the mosaic presence of a supernumerary marker chromosome,
isochromosome 12p. The syndrome is a polydysmorphic condition characterized by
mental retardation, craniofacial dysmorphism, hypotonia, seizures, epilepsy and
certain organic malformations (diaphragmatic hernia, congenital heart disease).
Prenatal diagnosis is challenging due to the mosaic tissue-specific distribution
of the chromosomal disorder and highly variable phenotype. Prenatal diagnosis is
often accidental, however, appropriate laboratory techniques based on the second
trimester ultrasound anomalies provide accurate prenatal diagnosis. We report a
case of a 36-year-old primipara with second trimester ultrasound markers
(polyhydramnion, ventriculomegaly, rhizomelic micromelia, abnormal facial
profile). The patient underwent amniocentesis, the conventional karyotyping
revealed a supernumerary chromosome in nearly 50 percent of amniocytes. FISH and
targeted multicolour FISH probes verified mosaic tetrasomy of the short arm of
chromosome 12 of the fetus. Fetopathological examinations and analysis of fetal
tissues and blood confirmed the prenatal diagnosis. To our knowledge, this is
the first reported case of prenatally diagnosed Pallister–Killian syndrome in
Hungary. Orv Hetil. 2018; 159(21): 847–852
A microarray-komparatív genomhibridizálás (arrayCGH) praenatalis alkalmazása. Javaslat a hazai bevezetésre = Chromosomal microarray comparative genome hybridization (arrayCGH) in prenatal settings. Proposal for Hungarian application in clinical practice
Absztrakt:
Az invazív mintavétel kapcsán elvégzett hagyományos magzati kromoszómavizsgálat a
mai napig a praenatalis diagnosztika alapvető vizsgálómódszere. Felhasználásának
a fénymikroszkópos vizsgálat felbontási képessége szab határt. A
kariotipizálással nem felismerhető, szubmikroszkópos
kromoszóma-rendellenességek, microdeletiók és microduplicatiók,
kópiaszám-variációk (CNV-k) vizsgálatára a nagy felbontású molekuláris
vizsgálóeljárások biztosítanak lehetőséget. A kromoszomális összehasonlító
microarray-vizsgálat (array-komparatív genomhibridizálás – arrayCGH) alkalmas az
anyai életkortól függetlenül előforduló kópiaszám-variációk prae- és postnatalis
kimutatására. A módszer a fejlett országok orvosi gyakorlatában rutinszerűen
alkalmazott eljárás a magzati diagnosztikában. Az elmúlt egy évtized külföldi
eredményei alapján alkalmazása ultrahangeltérést nem mutató magzatok esetén
körülbelül 1–2%, strukturális ultrahangeltérést mutató magzatoknál körülbelül
5–7% többlet genetikai információval szolgál a hagyományos
kromoszómavizsgálattal szemben. Közleményünkben áttekintjük az arrayCGH
módszerét, praenatalis alkalmazásának nemzetközi gyakorlatát, s javaslatokat és
indikációs kört fogalmazunk meg a módszer praenatalis használatának
magyarországi bevezetésére. Orv Hetil. 2019; 160(13): 484–493.
|
Abstract:
Invasive prenatal testing and conventional G-banding chromosome analysis have
been considered to be the gold standard of fetal cytogenetic diagnosis. Standard
karyotyping is, however, constrained by the limits of the resolution of using a
microscope. The advantage of molecular karyotyping, array based methods is the
evaluation of sub-microscopic copy number changes across the whole genome in a
single analysis. The application of array comparative genome hybridization has
greatly increased the detection of pathogenic chromosomal abnormalities in
prenatal settings. Based on available data in the international literature of
the last decade, the clinical utility of arrayCGH is the recognition of some
1–2% and 5–7% additional genetical information compared to metaphase karyotype
alone in fetuses without ultrasound anomaly and in fetuses with
ultrasonographically detected malformations, respectively. Thus arrayCGH
improves the prenatal diagnosis of genetic abnormalities mainly in fetuses with
structural sonographic findings. In the present paper we review the literature
of chromosomal microarray and make a proposal for the application of the method
in Hungarian prenatal genetical practice. Orv Hetil. 2019; 160(13): 484–493
A ritka kromoszóma-rendellenességek és a fetoplacentaris mozaikosság jelentősége a praenatalis diagnosztikában a nem invazív szűrővizsgálatok tükrében
Introduction and objective: To determine the prevalence of microscopically visible de novo atypical chromosomal aberrations and fetoplacental mosaicism in a prenatal tertial referral center, and to investigate the maternal and fetal characteristics in connection with genomewide non-invasive prenatal screening. Method: Retrospective cohort study from 2014 to 2019 of pregnancies with invasive genetic analysis. Results: In the cohort of 2504 cases, the proportion of CVS was 53.3%. We diagnosed 200 chromosomal aberrations (8%), including 13.5% of de novo rare chromosomal aberrations (14 rare autosomal trisomies, 6 polyploidies, 5 structural aberrations and 2 small supernumerary marker chromosomes). The rate of fetoplacental mosaicism was 12.4%/77.8% in common/atypical chromosomal aberrations (p = 0.001) and confined to placenta in 17/40 cases. Associated ultrasound abnormalities were abnormal nuchal translucency and major malformations in 58% and 35% with common trisomies and 11% (p = 0.006) and 67% (p = 0.047) with true mosaic cases of rare abnormalities, respectively. Major ultrasound malformation was facial dysmorphism with rare aberrations. Potential application of genomewide non-invasive prenatal test in atypical chromosomal aberrations presumably would have been false-positive in 12 cases (44%), false-negative in 1 case (3.7%), and would have early detected 2 cases of rare autosomal trisomies (7.4%) without ultrasound anomalies. Conclusion: Structural ultrasound malformations with normal nuchal translucency thickness may be indicative of rare chromosomal aberrations. Application of genomewide non-invasive prenatal test is an alternative of early diagnostic methods with a potential of discordant results due to mosaicism. Knowledge about the presence of fetoplacental mosaicism influences risk estimation and genetic counseling, detailed cytogenetic characterization is of utmost importance. © Szerző(k)
A SOLE-MIZO Zrt. termékportfólió stratégiája - marketingeszközök az értékesítés szolgálatában
De novo 3p25-deletiós szindróma genotípus-fenotípus vizsgálata
A 3p25-deletiós szindróma nagyon ritka genetikai rendellenesség, a nemzetközi szakirodalom jelenleg kevesebb mint 60 esetet ír le. A kórképre általánosan jellemző a növekedési és pszichomotoros visszamaradottság, a microcephalia, a hypotonia, a veleszületett szívfejlődési rendellenesség, a ptosis és micrognathia, de nagyon ritkán előfordul klinikai tünetek nélküli megjelenése is. Általában újonnan kialakult rendellenesség, bár egyes esetekben előfordulhat familiáris formája. A kromoszomális töréspont változó helyen fordul elő. Közleményünkben egy 3p25-deletiós szindrómával született gyermek esetét mutatjuk be: a deletiót kariotipizálással és fluoreszcens in situ hibridizációval igazoltuk, majd microarray-komparatív genomhibridizálással meghatároztuk a pontos töréspontot és a hiányzó géneket. Az érintett régióban 43 OMIM-gént találtunk, melyek szerepet játszanak a megkésett pszichomotoros és növekedési elmaradásban, valamint az intellektuális zavarban. A genetikai háttér pontos karakterizálása hozzásegít a várható tünetek és a
prognózis meghatározásához, egyben támpontot biztosíthat a jövőbeli terápia tervezéséhez és a személyre szabott
fejlesztés kivitelezéséhez
Praenatalisan felismert magzati aortaív-rendellenességek és megszületés utáni következményeik = Prenatally detected aortic arch anomalies and their consequences after birth
Bevezetés: Az aortaív magzati rendellenességei gyakran társulnak a szív és egyéb szervek eltéréseivel, kromoszómaaberrációkkal és a légcső/nyelőcső postpartum kompressziós tüneteivel. Célkitűzés: Tanulmányunk az aortaív-rendellenességek intrauterin kimutatását, a társuló malformációk, a genetikai eltérések és a megszületés utáni következmények vizsgálatát célozta. Módszer: Retrospektív kohorsztanulmány egy hazai tercier praenatalis centrumban, szülészeti és magzati kardiológiai ultrahangvizsgálattal 2016 és 2020 között igazolt aortaív-rendellenességekben. A genetikai vizsgálat kariotipizálással és fluoreszcens in situ hibridizációval történt. A születés utáni következményeket a megszületést követő 24 hónapig vizsgáltuk. Eredmények: Összesen 11 380 várandós nő vizsgálata során a magzati aortaív-eltérés prevalenciája 0,25% volt. A 28 igazolt jobb oldali aortaív-esetből 27 esetben genetikai vizsgálat is történt. A magzati ultrahangvizsgálat során jobb oldali V jel 4 magzatnál, a többi esetben pedig U jel volt látható, melyből 4 esetben teljes kettős aortaív igazolódott. A jobb oldali aortaív 18 esetben (67%) volt izolált. A társult rendellenesség 3 esetben cardialis, 7 esetben extracardialis volt. A leggyakoribb szíveltérés a Fallot-tetralógia (2/27), a leggyakoribb extracardialis eltérés a thymushypoplasia, az arteria (a.) umbilicalis singularis és az a. subclavia eltérései voltak. DiGeorge-szindrómát 1 esetben (3,7%) igazoltunk. A jobb oldali V-jel-esetek 75%-a conotruncalis szívrendellenességgel társult. A terhesség kimenetele és a postpartum következmények 24 esetben (89%) voltak ismertek. A postnatalis diagnózis 2 esetben tért el a praenatalistól, a diagnózis konkordanciája 93% volt. Az izolált esetek 17/18 terhességben élve születéssel végződtek. Születés utáni kompressziós tünet 9 esetben (42,9%) alakult ki vascularis ring miatt, 6 gyermeknél (28,6%) műtétre is szükség volt. Következtetés: A magzati aortaív-betegségek multidiszciplináris kórképek, melyek megfelelő ultrahangvizsgálati módszerek alkalmazásával méhen belül felismerhetők. A társuló szervi rendellenességek miatt alapos szülészeti és kardiológiai magzati ultrahangvizsgálat javasolt, a genetikai betegségek miatt invazív beavatkozás és a megszületés után speciális követés indokolt. Orv Hetil. 2023; 164(28): 1111–1120. | Introduction: Aortic arch anomalies are frequently associated with cardiac or extracardiac malformations, chromosomal aberrations and postpartum esophagus/trachea compression.
Objective: We aimed to establish the prevalence of associated cardiac and extracardiac malformations, the frequency
of chromosomal aberrations in fetuses with the diagnosis of aortic arch anomalies and to assess the pregnancy and the
postnatal outcome.
Method: Retrospective cohort study of all fetuses with aortic arch anomalies and genetic diagnosis in a tertiary referral obstetric and fetal cardiology centre between 2016 and 2020. Postpartum data were collected within 24 months
after birth.
Results: In a cohort of 11.380 pregnant women, the prevalence of aortic arch anomalies was 0.25%. Among 28 cases
of right aortic arch anomalies, in 27 fetuses prenatal genetic diagnosis was available. We diagnosed 4 fetuses with
mirror-image branching (right sided V-sign) and 23 fetuses with U-sign (4 fetuses with complete double aortic arch).
18 cases (66%) were isolated. Associated anomalies were cardiac in 3 cases and extracardiac in 7 cases (33%). The most frequent cardiac anomaly was tetralogy of Fallot (2/27), the extracardiac anomalies were thymus hypoplasia,
single umbilical artery and subclavian artery malformations. In 1 case (3.7%), fluorescent in situ hybridization diagnosed 22q11.2 microdeletion. 75% of fetuses with right sided V-sign were associated with conotruncal malformations. Pregnancy and postpartum outcome were known in 24 pregnancies. Postnatal diagnosis was different from
prenatal in 2 cases, the concordance rate was 93%. Isolated cases resulted in live birth in 17/18 pregnancies (93%).
The frequency of postpartum trachea/esophagus compression was 42,9% (9 cases) due to vascular ring, in 6 children
(28,6%) operation was necessary.
Conclusion: Fetal aortic arch anomalies are multidisciplinary diseases to be diagnosed by proper prenatal ultrasound
examination. Associated fetal anomalies necessitate extended obstetric and cardiac sonography, invasive prenatal testing should be offered, and thorough postnatal long-term follow-up is recommended