14 research outputs found
Spontano cijeljenje bubnjiÄa nakon blast ozljede uha - retrospektivna studija
Cilj: Odrediti uÄestalost spontanog cijeljenja bubnjiÄa nakon blast ozljede uha, te ustanoviti kod kojih perforacija timpanoplastiku raditi neposredno nakon ozljede, a kod kojih Äekati da zavrÅ”i spontano cijeljenje.
Metode: U retrospektivnoj studiji analizirali smo 166 bolesnika s 254 perforacije bubnjiÄa nakon ratnih blast ozljeda uha. Prema veliÄini perforacije podijeljene su u Äetiri skupine. Brzina cijeljenja je praÄena otomikroskopskim pregledima tijekom 7 mjeseci. Prag sluha neposredno nakon ozljede i nakon zavrÅ”etka spontanog cijeljenja odreÄen je tonskom audiometrijom. Po zavrÅ”etku spontanog cijeljenja bolesnicima je uraÄena timpanometrija kako bi se potvrdilo potpuno zatvaranje perforacije.
Rezultati: 79,9% svih perforacija spontano je zacijelilo. Najmanje perforacije veliÄine do 10% povrÅ”ine bubnjiÄa spontano su zarasle u 97,9% sluÄajeva. Perforacije veliÄine 11-25% zarasle su u 91,8% sluÄajeva. Srednje velike perforacije veliÄine 26-50% povrÅ”ine bubnjiÄa imale su spontano cijeljenje u 72,9% sluÄajeva, a najveÄe perforacije preko 51% povrÅ”ine, spontano su zarasle u samo 41% sluÄajeva. Razlika u uÄestalosti spontanoga cijeljenja bila je statistiÄki vrlo znaÄajna (Ļ2=62,46, p<0,001).
ZakljuÄak: Nakon blast ozljeda bubnjiÄ cijeli u veÄini sluÄajeva i nema potrebe za timpanoplastikom neposredno nakon ozljede. Timpanoplastika je indicirana viÅ”e mjeseci nakon zahvata kod perforacija koje ni tada nisu spontano zarasle. UÄestalost spontanoga cijeljenja bubnjiÄa nakon blast ozljeda smanjuje se s veliÄinom perforacije
Spontano cijeljenje bubnjiÄa nakon blast ozljede uha - retrospektivna studija
Cilj: Odrediti uÄestalost spontanog cijeljenja bubnjiÄa nakon blast ozljede uha, te ustanoviti kod kojih perforacija timpanoplastiku raditi neposredno nakon ozljede, a kod kojih Äekati da zavrÅ”i spontano cijeljenje.
Metode: U retrospektivnoj studiji analizirali smo 166 bolesnika s 254 perforacije bubnjiÄa nakon ratnih blast ozljeda uha. Prema veliÄini perforacije podijeljene su u Äetiri skupine. Brzina cijeljenja je praÄena otomikroskopskim pregledima tijekom 7 mjeseci. Prag sluha neposredno nakon ozljede i nakon zavrÅ”etka spontanog cijeljenja odreÄen je tonskom audiometrijom. Po zavrÅ”etku spontanog cijeljenja bolesnicima je uraÄena timpanometrija kako bi se potvrdilo potpuno zatvaranje perforacije.
Rezultati: 79,9% svih perforacija spontano je zacijelilo. Najmanje perforacije veliÄine do 10% povrÅ”ine bubnjiÄa spontano su zarasle u 97,9% sluÄajeva. Perforacije veliÄine 11-25% zarasle su u 91,8% sluÄajeva. Srednje velike perforacije veliÄine 26-50% povrÅ”ine bubnjiÄa imale su spontano cijeljenje u 72,9% sluÄajeva, a najveÄe perforacije preko 51% povrÅ”ine, spontano su zarasle u samo 41% sluÄajeva. Razlika u uÄestalosti spontanoga cijeljenja bila je statistiÄki vrlo znaÄajna (Ļ2=62,46, p<0,001).
ZakljuÄak: Nakon blast ozljeda bubnjiÄ cijeli u veÄini sluÄajeva i nema potrebe za timpanoplastikom neposredno nakon ozljede. Timpanoplastika je indicirana viÅ”e mjeseci nakon zahvata kod perforacija koje ni tada nisu spontano zarasle. UÄestalost spontanoga cijeljenja bubnjiÄa nakon blast ozljeda smanjuje se s veliÄinom perforacije
Spontana rinolikvoreja: prikaz sluÄaja i pregled literature
Uvod: Rinolikvoreja nastaje kao posljedica komunikacije sinonazalnog i subarahnoidalnog prostora,
a oznaÄava gubitak cerebrospinalnog likvora kroz sinonazalni prostor. Rinolikvoreje dijelimo na primarne ili
spontane i sekundarne. Sekundarne su mnogo uÄestalije, a najÄeÅ”Äe su uzrokovane traumom. Spontane su
rijetke, Äine manje od 5% ukupnih rinolikvoreja, Äesto predstavljaju izazov u postavljanju pravodobne
dijagnoze, te se mogu komplicirati po život opasnim stanjima, poput akutnog meningitisa ili intrakranijskog
apscesa. RadioloÅ”ka obrada bi trebala biti usmjerena otkrivanju toÄne lokalizacije fistule, kako bi se moglo
pristupiti kirurÅ”kom lijeÄenju koji Äini glavni izbor lijeÄenja.
Opis sluÄaja: Prikazali smo bolesnicu u dobi od 52 godine s pojavom unilateralne desnostrane bistre
sekrecije iz nosa. U uzorku nazalnog sekreta potvrÄen je beta-2-transferin. CT-om je verificirana prazna sela
turcika, a MR-om lokalizacija likvoreje kroz kribriformnu ploÄu u celule desnog etmoidalnog sinusa. Plastika
defekta je uÄinjena endonazalnim pristupom, a za bolju vizualizaciju je intratekalno apliciran fluorescin.
Pregled literature: Pregledali smo PubMed-ovu bazu podataka s informacijama o literaturi vezanoj uz
spontanu rinolikvoreju s posebnim osvrtom na dijagnostiku i kirurÅ”ko lijeÄenje endoskopskim transnazalnim
pristupom
LijeÄenje subglotiÄne stenoze: iskustvo jednog centra
The aim of this article is to present experiences of the Department of Otorhinolaryngology
and Head and Neck Surgery, Zagreb University Hospital Center with the treatment of
patients with subglottic stenosis. Subglottic stenosis is a rare congenital or acquired disorder of airway
patency that is part of a wider complex of disorders known as laryngotracheal stenosis with the ultimate
effect in the form of respiratory insufficiency that can be life-threatening. As an acquired condition,
it is most often the result of iatrogenic damage to the larynx and trachea during invasive airway
management, whether it is intubation or tracheotomy. In the case of intubation as the etiologic factor,
cases of prolonged intubation were most common. Retrospective analysis of patient medical histories
over a ten-year period was performed and 29 patients met the inclusion criteria. All patients were
monitored for at least two years after completion of treatment. Out of a total of 29 treated patients,
20 were permanently decannulated, of which 4 have paresis of one or both vocal cords. In conclusion,
there is no clear treatment protocol for patients with subglottic stenosis. The optimal modality of
treatment is combined endoscopic and open surgical treatment.Cilj ovoga rada je prikazati iskustva Klinike za bolesti uha, nosa i grla i kirurgiju glave i vrata KliniÄkog bolniÄkog centra
Zagreb u lijeÄenju bolesnika sa subglotiÄnom stenozom. SubglotiÄna stenoza je rijedak priroÄen ili steÄeni poremeÄaj prohodnosti
diÅ”nog puta koji je dio Å”ireg kompleksa poremeÄaja poznatog kao laringotrahealna stenoza s krajnjm uÄinkom u
vidu respiracijske insuficijencije koja može biti opasna za život. Kao steÄeno stanje najÄeÅ”Äe je posljedica jatrogenog oÅ”teÄenja
grkljana i traheje prilikom invazivnog osiguranja diÅ”nog puta, bilo da se radi o intubaciji ili traheotomiji. U sluÄaju intubacije
kao etioloÅ”kog Äimbenika najÄeÅ”Äe se radi o sluÄajevima produljene intubacije. UÄinjena je retrospektivna analiza povijesti
bolesti bolesnika u desetogodiÅ”njem razdoblju te je 29 bolesnika ispunjavalo kriterije ukljuÄenja u studiju. Svi bolesnici praÄeni
su najmanje dvije godine nakon zavrÅ”enog lijeÄenja. Svi bolesnici lijeÄeni su kirurÅ”ki, endoskospki, otvorenom metodom
ili kombinirano. Od ukupno 29 lijeÄenih bolesnika 20 ih je trajno dekanilirano, od kojih 4 ima parezu jedne ili obje glasiljke.
ZakljuÄno, ne postoji jasan protokol lijeÄenja bolesnika sa subglotiÄnom stenozom. Optimalan modalitet lijeÄenja je kombinirano
endoskopsko lasersko i otvoreno kirurÅ”ko lijeÄenje
Kirurgija Å”titnjaÄe u djece i adolescenata, retrospektivna analiza 10-godiÅ”njeg iskustva
Objective. The aim of the study was to analyze clinical characteristics, surgical
treatment, complications, and prognosis related to thyroid surgery in children and adolescents in a
10-year study at a single institution. Study Design. Retrospective study. Methods. We performed a retrospective
analysis of clinical data of children and adolescents who underwent thyroid surgery due to
benign thyroid disease and thyroid cancer from January 2011 to May 2020. We presented the clinical
characteristics and type of surgical treatment for different thyroid diseases. Results. We present data on
surgical procedures and complication rates following surgery, which was comparable to other published
data. We emphasize the importance of radioiodine and hormone replacement postoperative
therapy in cancer patients and our opinion on total thyroidectomy and neck dissection in thyroid
cancer surgery. Conclusion. This study demonstrated that thyroid surgery in children and adolescents is
a safe and efficient procedure in the hands of experienced surgeon for adult thyroid surgery. For children
and adolescents with thyroid carcinoma, our method of choice is total thyroidectomy with occasionally
paratracheal neck dissection, whereas lateral cervical lymph node dissection is only necessary
in fine needle aspiration positive lymph nodes. Our results according to postoperative outcomes
and complications are comparable to other recently published data.Cilj. Analiza kliniÄkih karakterstika, kirurÅ”kog postupka, komplikacija i prognoze kod djece i adolescenata kod kojih je
uÄinjena operacija Å”titnjaÄe tijekom 10-godiÅ”njeg razdoblja u jednoj ustanovi. Nacrt studije. Retrospektivno istraživanje.
Metode.
Retrospektivna analiza u razdoblju od sijeÄnja 2011. godine do svibnja 2020. godine kod djece i adolescenata kod
kojih je uÄinjena operacija Å”titnjaÄe zbog benigne bolesti ili karcinoma Å”titnjaÄe. Pokazali smo kliniÄke karakteristike i vrstu
kirurÅ”kog zahvata tijekom lijeÄenja benignih bolesti Å”titnjaÄe i karcinoma. Rezultati. U rezultatima pokazali smo kirurÅ”ke
postupke tijekom deset godina u naÅ”oj ustanovi u lijeÄenju dobroÄudnih bolesti Å”titnjaÄe i karcinoma Å”titnjaÄe u pedijatrijskoj
populaciji. NaÅ”i rezultati postoperativnih komplikacija usporedivi su sa rezultatima iz objavljenih Älanaka. Naglasili smo
važnost postoperativnog radiojodnog lijeÄenja i supstitucijskog lijeÄenja kod bolesnika sa karcinomom Å”titnjaÄe i naÅ” stav
vezan uz indikacije za totalnu tireoidektomiju i disekciju limfnih Ävorova vrata u kirurgiji karcinoma Å”titnjaÄe. ZakljuÄak. Ova
studija potvrÄuje kirurgiju Å”titnjaÄe kod djece i adolescenata kao sigurnu i uÄinkovitu ukoliko ju izvodi kirurg iskusan u operacijama
Å”titnjaÄe kod odraslih osoba. Za djecu i adolescente s karcinomom Å”titnjaÄe naÅ”a metoda izbora je totalna tireoidektomija
sa eventualnom paratrahealnom disekcijom, dok je selektivna disekcija limfnih Ävorova vrata neophodna samo u sluÄajevima
citoloÅ”ki pozitivnih limfnih Ävorova
Kirurgija Å”titnjaÄe u djece i adolescenata, retrospektivna analiza 10-godiÅ”njeg iskustva
Objective. The aim of the study was to analyze clinical characteristics, surgical
treatment, complications, and prognosis related to thyroid surgery in children and adolescents in a
10-year study at a single institution. Study Design. Retrospective study. Methods. We performed a retrospective
analysis of clinical data of children and adolescents who underwent thyroid surgery due to
benign thyroid disease and thyroid cancer from January 2011 to May 2020. We presented the clinical
characteristics and type of surgical treatment for different thyroid diseases. Results. We present data on
surgical procedures and complication rates following surgery, which was comparable to other published
data. We emphasize the importance of radioiodine and hormone replacement postoperative
therapy in cancer patients and our opinion on total thyroidectomy and neck dissection in thyroid
cancer surgery. Conclusion. This study demonstrated that thyroid surgery in children and adolescents is
a safe and efficient procedure in the hands of experienced surgeon for adult thyroid surgery. For children
and adolescents with thyroid carcinoma, our method of choice is total thyroidectomy with occasionally
paratracheal neck dissection, whereas lateral cervical lymph node dissection is only necessary
in fine needle aspiration positive lymph nodes. Our results according to postoperative outcomes
and complications are comparable to other recently published data.Cilj. Analiza kliniÄkih karakterstika, kirurÅ”kog postupka, komplikacija i prognoze kod djece i adolescenata kod kojih je
uÄinjena operacija Å”titnjaÄe tijekom 10-godiÅ”njeg razdoblja u jednoj ustanovi. Nacrt studije. Retrospektivno istraživanje.
Metode.
Retrospektivna analiza u razdoblju od sijeÄnja 2011. godine do svibnja 2020. godine kod djece i adolescenata kod
kojih je uÄinjena operacija Å”titnjaÄe zbog benigne bolesti ili karcinoma Å”titnjaÄe. Pokazali smo kliniÄke karakteristike i vrstu
kirurÅ”kog zahvata tijekom lijeÄenja benignih bolesti Å”titnjaÄe i karcinoma. Rezultati. U rezultatima pokazali smo kirurÅ”ke
postupke tijekom deset godina u naÅ”oj ustanovi u lijeÄenju dobroÄudnih bolesti Å”titnjaÄe i karcinoma Å”titnjaÄe u pedijatrijskoj
populaciji. NaÅ”i rezultati postoperativnih komplikacija usporedivi su sa rezultatima iz objavljenih Älanaka. Naglasili smo
važnost postoperativnog radiojodnog lijeÄenja i supstitucijskog lijeÄenja kod bolesnika sa karcinomom Å”titnjaÄe i naÅ” stav
vezan uz indikacije za totalnu tireoidektomiju i disekciju limfnih Ävorova vrata u kirurgiji karcinoma Å”titnjaÄe. ZakljuÄak. Ova
studija potvrÄuje kirurgiju Å”titnjaÄe kod djece i adolescenata kao sigurnu i uÄinkovitu ukoliko ju izvodi kirurg iskusan u operacijama
Å”titnjaÄe kod odraslih osoba. Za djecu i adolescente s karcinomom Å”titnjaÄe naÅ”a metoda izbora je totalna tireoidektomija
sa eventualnom paratrahealnom disekcijom, dok je selektivna disekcija limfnih Ävorova vrata neophodna samo u sluÄajevima
citoloÅ”ki pozitivnih limfnih Ävorova
Zbrinjavanje limforeje nakon kirurÅ”kih zahvata u podruÄju glave i vrata: pregled trenutnih pristupa uz prijedlog nove strategije lijeÄenja
Postoperative chyle leak is a rare but serious complication of head and neck surgery.
Chyle leak can lead to a systemic metabolic imbalance, a prolonged wound healing and longer
hospital stay. Early identification and treatment are crucial for good surgical outcome. The diagnosis
can be made intraoperatively or in the early postoperative period. Various treatment options described
in the literature can be divided into conservative and surgical modalities. Currently, there is no evidence
that any approach is superior to the other due to relatively small number of studies describing
chyle leak management. There are no official guidelines for the treatment of postoperative chyle leak.
The aim of this article is to present the therapeutic possibilities and to offer an algorithm for chyle
leak management.Postoperativna limforeja je rijetka, ali ozbiljna komplikacija operacija u podruÄju glave i vrata. Limforeja može dovesti
do sistemskog metaboliÄkog poremeÄaja, produženog cijeljenja rane i produljenog bolniÄkog lijeÄenja. Rano prepoznavanje
i lijeÄenje temelj su dobrog kirurÅ”kog ishoda. Dijagnoza se može postaviti tijekom operacije ili u ranom postoperativnom
periodu. RazliÄite metode lijeÄenja opisane u literaturi možemo podijeliti u konzervativne i kirurÅ”ke. Trenutno nema dokaza
da je i jedan pristup bolji od drugog radi malog broja studija koje opisuju zbrinjavanje ove kirurŔke komplikacije. Ne postoje
službene smjernice za lijeÄenje limforeje nakon operacije. Cilj ovog rada je prikazati terapijske moguÄnosti i predložiti algoritam
za zbrinjavanje bolesnika s limforejom
Spontana rinolikvoreja: prikaz sluÄaja i pregled literature
Uvod: Rinolikvoreja nastaje kao posljedica komunikacije sinonazalnog i subarahnoidalnog prostora,
a oznaÄava gubitak cerebrospinalnog likvora kroz sinonazalni prostor. Rinolikvoreje dijelimo na primarne ili
spontane i sekundarne. Sekundarne su mnogo uÄestalije, a najÄeÅ”Äe su uzrokovane traumom. Spontane su
rijetke, Äine manje od 5% ukupnih rinolikvoreja, Äesto predstavljaju izazov u postavljanju pravodobne
dijagnoze, te se mogu komplicirati po život opasnim stanjima, poput akutnog meningitisa ili intrakranijskog
apscesa. RadioloÅ”ka obrada bi trebala biti usmjerena otkrivanju toÄne lokalizacije fistule, kako bi se moglo
pristupiti kirurÅ”kom lijeÄenju koji Äini glavni izbor lijeÄenja.
Opis sluÄaja: Prikazali smo bolesnicu u dobi od 52 godine s pojavom unilateralne desnostrane bistre
sekrecije iz nosa. U uzorku nazalnog sekreta potvrÄen je beta-2-transferin. CT-om je verificirana prazna sela
turcika, a MR-om lokalizacija likvoreje kroz kribriformnu ploÄu u celule desnog etmoidalnog sinusa. Plastika
defekta je uÄinjena endonazalnim pristupom, a za bolju vizualizaciju je intratekalno apliciran fluorescin.
Pregled literature: Pregledali smo PubMed-ovu bazu podataka s informacijama o literaturi vezanoj uz
spontanu rinolikvoreju s posebnim osvrtom na dijagnostiku i kirurÅ”ko lijeÄenje endoskopskim transnazalnim
pristupom
Metastaziranje papilarnog karcinoma Å”titnjaÄe u lateralne regije vrata
Metastaze lateralnih regija vrata papilarnog karcinoma Å”titnjaÄe pojavljuju se u oko 30ā80% bolesnika. Uvriježeno je stajaliÅ”te kako se njihova prisutnost povezuje s veÄom moguÄnosti pojave lokalnog recidiva, a ne utjeÄe negativno na preživljenje, no njihov znaÄaj joÅ” nije do kraja razjaÅ”njen. Cilj je ovog istraživanja analizirati kliniÄko-patohistoloÅ”ke karakteristike metastaziranja papilarnog karcinoma Å”titnjaÄe u lateralne regije vrata u bolesnika s papilarnim karcinomom i metastazama u lateralnim regijama vrata te uÄestalost pojave lokoregionalnih recidiva i udaljenih metastaza redovitim praÄenjem bolesnika. Metode: Proveli smo prospektivno istraživanje u koje smo ukljuÄili 135 bolesnika s papilarnim karcinomom i metastazama u lateralnim regijama vrata, kojima je u razdoblju od 2011. do 2020. uÄinjena totalna tireoidektomija sa selektivnom disekcijom vrata (regije IIāVI). Analizirali smo demografske i kliniÄke Äimbenike u bolesnika te univarijantnim statistiÄkim testovima odredili njihovu povezanost. Bolesnici su praÄeni do travnja 2021. putem redovnih kontrolnih pregleda i bolniÄke dokumentacije. Rezultati: ProsjeÄna dob bolesnika bila je 36 godina, a 28% ispitanika bili su muÅ”karci. NajÄeÅ”Äe mjesto metastaziranja bila je regija III, a zatim redom regije IV, II i V. Primarni tumori veÄi od 1 cm te oni s ekstrakapsularnim Å”irenjem imali su veÄi broj pozitivnih limfnih Ävorova u lateralnim regijama vrata. ProsjeÄan period praÄenja iznosio je 62 mjeseca. Tijekom perioda praÄenja ukupno je 18 (13,3%) bolesnika razvilo lokoregionalni recidiv, a dvoje (1,5%) bolesnika je uz lokoregionalne recidive razvilo i udaljene metastaze. Nijedan bolesnik nije razvio lokalni recidiv bolesti. ProsjeÄno vrijeme pojave recidiva iznosilo je 16,7 mjeseci. ZakljuÄak: UÄestalost metastaziranja u pojedine regije vrata pratila je standardne obrasce metastaziranja pa je tako najÄeÅ”Äe zahvaÄena regija III, a potom regija IV. U dvije treÄine bolesnika nalazimo metastaze u viÅ”e lateralnih regija vrata. Ovo istraživanje ukazalo je na povezanost veliÄine papilarnog karcinoma Å”titnjaÄe s brojem pozitivnih limfnih Ävorova u lateralnim regijama vrata te povezanost broja pozitivnih limfnih Ävorova u lateralnim regijama vrata u bolesnika s prisutnim ekstrakapsularnim Å”irenjem. S obzirom na nisku stopu recidiva možemo zakljuÄiti da je selektivna disekcija regija IIāVI optimalan naÄin lijeÄenja ovih bolesnika
Suvremeni pristup etiologiji, dijagnostici i terapiji laringofaringealnog refluksa ā pregled literature
Pregledom recentne literature prikazali smo nove spoznaje u patofiziologiji, simptomatologiji, dijagnostiÄkim i terapijskim metodama zbrinjavanja bolesnika s laringofaringealnim refluksom (LPR-om). Iako se broj istraživanja LPR-a znaÄajno poveÄao posljednjih nekoliko godina, i dalje ne postoje zlatni standardi niti standardizirani protokoli dijagnosticiranja i lijeÄenja LPR-a te je neophodan interdisciplinarni pristup u rjeÅ”avanju ove problematike. Upitnici za samoprocjenu težine simptoma i skale kliniÄkih znakova trebali bi ukljuÄivati i simptome i znakove gastroezofagealne refluksne bolesti i respiratornog sustava, a objektivna dijagnostika trebala bi se temeljiti na lako dostupnom i jednostavnom testu odreÄivanja razine koncentracije pepsina u slini. Nejasne sluÄajeve treba uputiti na daljnju dijagnostiÄku obradu: viÅ”ekanalnu impendaciju s pH-metrijom, koja omoguÄuje odreÄivanje tipa refluksa (kiselinski, mjeÅ”oviti i nekiselinski) te provoÄenje personalizirane terapije. Prema najnovijim spoznajama kod blagih oblika bolesti primjena bihevioralnih mjera bila bi metoda izbora lijeÄenja. Kod umjerenih i teÅ”kih oblika lijek izbora ili kombinacija lijekova ovisi o tipu refluksa. Medikamentnu terapiju treba provoditi minimalno osam tjedana, a optimalno tri mjeseca, nakon Äega slijede kontrolni pregledi i revizija simptoma i kliniÄkih nalaza te u sluÄaju znaÄajnog poboljÅ”anja smanjivanje medikamentne terapije, a u sluÄaju blagog poboljÅ”anja pojaÄanje doze i produljenje terapije dodatna tri mjeseca. U sluÄajevima bez promjene ili eventualnog pogorÅ”anja bolesnike treba uputiti na dodatnu gastroenteroloÅ”ku obradu i eventualno kirurÅ”ko lijeÄenje. PreporuÄuje se strogo pridržavanje bihevioralnih mjera, dok se dugotrajna primjena inhibitora protonske pumpe ne preporuÄuje s obzirom na dokazane brojne nuspojave lijeka