Denna uppsats behandlar frågan när kriminalisering kan anses vara befogad utifrån ett straffrättsligt perspektiv. Kriminalisering ska göras med försiktighet, ett godtagbart skyddsintresse samt att en risk för skada på detta skyddsintresse måste kunna identifieras och konkretiseras. Utifrån de principer som bör iakttas vid en kriminalisering appliceras företeelsen tiggeri. Tiggeri har i uppsatsen definierats som att utan motprestation be om ekonomiskt stöd. Detta beteende har blivit allt vanligare i Sverige och det förs nu en debatt i samhället huruvida tiggeri bör kriminaliseras eller ej. Ett av kriterierna som uppställs för att kriminalisering ska anses vara befogad är att det inte finns någon annan tillräckligt effektiv metod. I ordningslagen regleras hur enskilda får lov att bete sig på offentliga platser, i 3 kap. 1 § anges att som huvudregel krävs tillstånd för penninginsamling, vilket tiggeri är en form av. Samma lagregel innehåller även ett undantag från när tillstånd ej behövs. I uppsatsen redogörs för ett tingsrättsavgörande som kommit till den slutsats att så kallat passivt tiggeri faller under undantaget varför tillstånd för tiggeri ej behövs. Det redogörs vidare för regleringen vid penninginsamlingar gjorda av gatumusikanter samt de regler om tillstånd som gäller för gatuförsäljare på offentliga platser. Efter en sammanvägd bedömning kommer jag till den slutsatsen att något godtagbart skyddsintresse samt någon skada på detta skyddsintresse inte torde finnas. Som redovisats finns regler rörande tillstånd om penninginsamling på offentliga platser som gör att effektivitetskravet kan ifrågasättas. Mot bakgrund av vad som uttalats i förarbeten bör därför någon kriminalisering av tiggeri inte kunna anses vara befogad, däremot bör det finnas möjlighet att tiggeri kan omfattas av tillståndskravet i ordningslagen om det skulle kunna betecknas som aktivt eller bedrivas på smalare gator.This essay treats the issue of when criminalization can be considered criminally justifiable. Criminalization should be accomplished with caution and an acceptable protectoral interest. The ability to identify and concretize any risks of damage to this protectoral interest is also of importance. Based on the principles that should be observed during a criminalization, the phenomenon of mendicancy is applied. Mendicancy has in this essay been defined as asking for economical support without any service in return. This behaviour has been increasingly common in Sweden and it is a recurrent topic of debate in society whether or not mendicancy should be criminalized. One of the criteria for making criminalization justifiable is that there is no other effective method. In the act of order, the behaviour of individuals in public spaces is regulated; in chapter 3, 1 § there is a main rule that requires a permit for fundraising, which mendicancy partly is. The same rule also contains an exception from when a permit is not required. The essay explains a decision in the district court which has come to the conclusion that so-called passive mendicancy is categorized in the exception where a permit is not required. The regulation for fundraising made by street musicians and the rules of permit for public street vendors is explainer further. After a weighted assessment I come to the conclusion that there should be no acceptable protectoral interest, nor any damage to this protectoral interest. As given account for, there are rules regarding permits for fundraising in public spaces which make the demand of efficiency questionable. With the background of what has been expressed in preparatory works, any criminalization of mendicancy should not be considered justifiable; however, there should be a possibility that mendicancy could be included in the demand of permit within the act of order, should it be denoted as active or conducted in narrower streets