Laskettelu on yksi sijaintiin perustuva talvimatkailun elinkeino, jonka harjoittamista
uhkaa ilmaston lämpeneminen. Koska laskettelua tarjoavat hiihtokeskukset ovat paikkaan
sidottuja yrityksiä, laskettelukeskusyrittäjien on kehiteltävä keinoja varautua vähälumisten
talvikuukausien varalle. Maailmanlaajuisesti nousevana trendinä on että hiihtokeskukset
siirtyvät vahvasti talvimatkailupalveluista kohti ympärivuotisen matkailukeskuksen
toimintaa.
Tutkimuksessa tarkastellaan lasketteluelinkeinon haavoittuvuutta Suomen alueella. Tutkimuksessa
selvitetään millaiset sään ääri-ilmiöt vaikuttavat laskettelun tarjoamiseen,
millaisia sopeutumiskeinoja hiihtokeskuksissa käytetään laskettelun tarjoamisen takaamiseksi
ja millainen hiihtokeskusten palvelutarjonta on. Lisäksi tutkimuksessa selvitetään
millainen käsitys hiihtokeskusyrittäjillä on ilmastonmuutoksesta.
Aineistona ovat Suomen alueelle tehdyt ilmastonmuutosmallilaskelmat ja tutkimusta
varten tekemäni puolistrukturoidun verkkokyselyn vastaukset. Perusjoukkona ovat
suomalaiset hiihtokeskuksien johtajat ja toiminnanjohtajat. Vastauksia kyselyyn sain 44
kappaletta.
Laskettelukautta haittaavat sääsuureet etenivät etelä-pohjoissuunnassa oletetusti: eteläosissa
maata eniten haittaa aiheuttivat plussakelit ja vesisateet, pohjoisosissa maata kovat
tuulet ja pakkaset. Kaikki kyselyyn osallistuneet hiihtokeskukset käyttävät ainakin
yhtä sopeutumiskeinoa, joista yleisin on lumettaminen. Hiihtokeskuksien palvelutarjonta
jakautuu selkeästi talviaktiviteettejä tarjoaviin hiihtokeskuksiin ja hiihtokeskuksiin,
jotka tarjoavat toimintaa myös talviajan ulkopuolella.
Ilmaston lämmetessä on todennäköistä että useampi sopeutumiskeinon käyttöönotto
tulee tarpeeseen. Altistuminen sijainnin perusteella lisääntyy, kun yhä useammat alueet
Suomessa lämpenevät niin että lumettaminen hankaloituu ja kannattavan kauden pituus
mahdollisesti lyhenee