Tässä tutkimuksessa tarkasteltiin ikäihmisten kotona asumista sosiaali- ja terveydenhuollon yhteistyön näkökulmasta. Tutkimuksen tarkoituksena oli lisätä ymmärrystä iäkkäiden kotihoidon asiakkaiden voimavaroista arjesta selviytymisen näkökulmasta, ja tutkia miten asiakkaiden hoito sosiaali- ja terveydenhuollon yhteistyönä toteutuu. Tutkimus oli poikkileikkaustutkimus, jossa sovellettiin kuvailevaa ja vertailevaa tutkimusasetelmaa.
Tutkimusaineisto kerättiin yhden länsisuomalaisen kunnan kotihoidon asiakkailta (≥65 v.) ja heitä hoitavilta ammattihenkilöiltä. Kotihoidon 21 iäkästä asiakasta kuvasivat omia voimavarojaan arjesta selviytymisen näkökulmasta sekä kokemuksiaan hoidon toteutumisesta ammattihenkilöiden yhteistyönä. Aineisto kerättiin avoimella haastattelulla ja analysoitiin sisällön analyysillä. Lisäksi 25 kotihoidon ammattihenkilöä: 13 kotipalvelun työntekijää, 11 kotisairaanhoitajaa ja lääkäri kuvasivat kokemuksiaan iäkkään asiakkaan hoidon toteutumisesta ammattihenkilöiden yhteistyönä. Aineisto kerättiin fokusryhmähaastattelulla ja analysoitiin sisällön analyysillä. Näiden tulosten sekä aikaisemman kirjallisuuden perusteella laadittiin strukturoitu kyselylomake, jolla analysoitiin ja vertailtiin asiakkaiden ja ammattihenkilöiden näkemyksiä siitä, miten asiakkaiden hoito sosiaali- ja terveydenhuollon yhteistyönä toteutui. Esitestausten jälkeen kyselylomake lähetettiin 200 kotihoidon asiakkaalle ja 570 heitä hoitavalle kotihoidon työntekijälle: 485 kotipalvelun työntekijälle, 81 kotisairaanhoitajalle ja 4 lääkärille. Kyselyyn vastasi 120 asiakasta (60 %) ja 370 ammattihenkilöä (65 %). Ryhmien välisten erojen tarkastelussa käytettiin ristiintaulukointia, Pearsonin khin neliötestiä ja Fisherin tarkan todennäköisyyden testiä.
Iäkkäiden asiakkaiden kuvauksissa voimavarat muodostuivat elämänhallinnan tunteesta ja toimintatahdon säilymisestä. Asiakkaat ammensivat arkeen voimaa harrastuksista ja sosiaalisesta verkostosta, mutta ulkopuolisten asettamat elämisen ehdot, terveydentilan heikkeneminen sekä yksinäisyys asettivat ikäihmisen ja hänen voimavaransa suurten haasteiden eteen. Tulokset osoittivat, että ammattihenkilöiden toiminta oli osittain ristiriidassa ikäihmisten omien odotusten kanssa, eikä se kaikilta osin tukenut asiakkaiden omia voimavaroja. Ammattihenkilöt tekivät hoitoon liittyviä päätöksiä ja toimintoja asiakkaiden puolesta, vaikka asiakkaille itselleen oli tärkeää elämänhallinnan tunne ja toimintatahdon säilyminen. Asiakkaiden voimavarojen tukemista moniammatillisena yhteistyönä vaikeuttivat ammattihenkilöiden vaikeus tunnistaa asiakkaiden omia voimavaroja sekä niitä uhkaavia tekijöitä, tiedon kulun ongelmat, tavoitteeton ja epäyhtenäinen tapa toimia sekä ammattihenkilöiden vastakkain asettuvat näkemyserot ja toimintatavat. Asiakkaiden ja ammattihenkilöiden näkemykset toteutetusta hoidosta erosivat toisistaan tilastollisesti merkitsevästi (p<0.05). Asiakkaat arvioivat sekä itsenäiseen toimintaan tukemisen että fyysisen, psyykkisen ja sosiaalisen tuen toteutuneen työntekijöitä huonommin.
Yhteistyön kehittämishaasteita kotihoidossa ovat asiakkaan oman elämänsä asiantuntijuuden vahvistaminen, toimintakulttuurin muuttaminen asiakaslähtöiseksi tavoitteelliseksi toiminnaksi, ammattihenkilöiden roolien ja vastuun selkiyttäminen sekä tiedon kulun menetelmien kehittäminen. Tutkimus vahvistaa gerontologisen hoitotieteen tietoperustaa ja tuottaa uutta tietoa, jota voidaan soveltaa sosiaali- ja terveysalan koulutuksessa ja johtamisessaThis study was undertaken to describe and explore independent living among older people from the point of view of social and health care collaboration. Its purpose was to increase understanding about the resources of older home care clients and to investigate aspects of social and health care collaboration in home care provision. This was a cross-sectional study that used a descriptive and comparative design.
The data for the research were collected among home care clients (aged 65 or over) and their professional carers in one municipality in Western Finland. Open-ended interviews were conducted with 21 older clients, who were asked about their everyday coping resources and their experiences of multi-professional collaboration in care provision. Data analysis was based on the method of content analysis. In addition, 25 home care professionals – 13 home service workers, 11 home health care nurses and one medical doctor – described their experiences of multi-professional collaboration. These data were collected in focus group interviews and analysed using the method of content analysis. These results and the earlier literature were then used to develop a structured questionnaire for purposes of analysing and comparing the views of home care clients and professionals on multi-professional collaboration in care provision. Following the completion of pilot tests, the questionnaire was sent out to 200 home care clients and to 570 carers: 485 home care workers, 81 home health care nurses and 4 doctors. Responses were received from 120 clients (60%) and 370 professional carers (65%). Group differences were analysed using cross-tabulations, Pearson’s Chi-Square Test and Fisher’s Exact Test.
The older home care clients described their resources in terms of a sustained sense of life control and will. They derived strength in managing everyday life from their leisure activities and social networks, but on the other hand they were greatly challenged by the conditions imposed by outsiders on their everyday life, by their deteriorating health and their loneliness. The results showed that the care provided by professionals sometimes conflicted with older clients’ expectations and did not always support the clients’ own resources. Professionals took care-related decisions and actions on behalf of their clients, even though the clients themselves stressed the importance of retaining their sense of life control and will. Factors hampering multi-professional collaboration in supporting client resources included the difficulties that care professionals had in identifying those resources and threats to those resources, communication problems, the lack of clear goals as well as care professionals’ contrasting views and ways of working. Clients’ and care professionals’ views on care provision differed statistically significantly (p<0.05). Clients had lower assessments than care professionals of the support provided for independence and the provision of physical, psychological and social care.
The research highlights a number of challenges for the development of collaboration in home care services. Importantly, steps are needed to strengthen clients’ expertise of their own life, to promote a more client-driven and goal-oriented approach to care provision, to clarify the roles and responsibilities of professional care providers and to improve methods of communication. The results of this work strengthen the knowledge base of gerontological nursing science and provide valuable information that can be used in social and health care education as well as in administrative practice.Siirretty Doriast