A személy-környezet összeillés elméletei szerint az emberek viselkedésmintázata és a
specifi kus környezeti feltételek között összefüggés áll fenn (Dúll, 1998). Ahogyan Gump
(1990) rámutat, két ember hasonlóbban viselkedik egy adott helyen, mint ugyanazon
ember két eltérő helyen. Brighem (1991) mindezt azzal magyarázza, hogy az egyén és
a környezet között kialakuló interakció során illeszkedés alakul ki az egyén céljai és a
környezet elrendezése között. A fi zikai környezet felépítése hatással van a társas interakciók
kibontakozásának lehetőségére is, ezáltal befolyásolják az ott élők megküzdési
stratégiáit (Evans et al., 1996, in: Dúll, 2009). Az interakciókat gátló helyek ennek megfelelően
a személyek közötti kommunikáció hiányához, egymástól való elidegenedéshez
vezethetnek. Az így kialakuló kollektív szemlélet hiánya számos, fenntarthatósági szempontból
fontos viselkedés gátját képezheti (például javak megosztott igénybevétele,
közösségi javak felelős használata). Mindez magyarázatul szolgálhat olyan esetekben is,
ahol azt láthatjuk, hogy ugyanazon személy eltérő fogyasztási és viselkedési mintákat
követ más-más helyszínen. Turisztikai szempontból azonban fontosabb annak vizsgálata, hogy egy adott desztináció milyen hatással van az odaérkező vendégek viselkedésére, módosítja-e azt, és ha igen, milyen irányba és miért