Kulttuurintutkimus on perinteisesti ollut ala, jossa
tutkimusmenetelmien ja näkökulmien moninaisuus on
ollut hyve. Työkalujen runsauden vuoksi myös
tutkimuksen onnistumisen kriteerit ja onnistumiset ovat
vaihdelleet. Kulttuurintutkimus on kenties pisimpään
säilyttänyt vanhan Paul Feyerabendin "anything goes"
tunnelman: opinnäytteeksi on riittänyt se, että opiskelija
saa jollain tavalla jäsennettyä aineiston. Senioritutkijoille,
jotka yhä kiivaampaa tahtia haluavat integroitua
älymystöön ja kirjoittaa pelkkiä esseitä, on riittänyt että
on saanut jotain paperille. Raskaan sarjan älymystöön
kuuluvien ei tarvitse edes kirjoittaa; riittää että murahtelee
silloin tällöin jotain syvällistä ja näyttää eksistenssin tai
angstin rusentamalta. Ranskankieliset sanaleikit ja
intellektuaalinen snobbailu on yksi kulttuurintutkimuksen
vahvoja puolia, ja tämän vuoksi sitä ilmeisesti
siedetäänkin akateemisilla kampuksilla