24 research outputs found
Pine weevil feeding in Scots pine and Norway spruce regenerations
Damage caused by the pine weevil, Hylobius abietis (L) feeding on conifer seedlings is a major problem in reforested areas in many parts of Europe. The adult weevil feeds on the stem-bark of young seedlings, frequently killing a large proportion of newly planted seedlings. The aims of the studies underlying this thesis were to investigate whether additional food supplies could decrease the damage caused by pine weevil to seedlings, and to determine whether access to extra food might explain why seedlings beneath shelter trees receive less damage from pine weevils compared to seedlings planted in a clear-cutting. A survey was conducted to study what effect removing shelter trees has on the level of damage pine weevils cause to seedlings. Finally, the influence of factors including fertilization, establishment and soil scarification on the growth and tolerance of Norway spruce seedlings to pine weevil feeding was studied. Pine weevil damage to seedlings was significantly reduced when extra food (fresh branches of Scots pine) was regularly provided nearby. Feeding by pine weevils in the crowns of large trees occurred during a limited period following their migratory flight but did not seem to be sufficient enough to explain the lower feeding pressure observed on seedlings in shelterwoods over the entire season. During the first year after cutting, roots in the humus layer seemed to be an important food source but were utilized to similar extent in both clear-cuts and shelterwoods. Thus, findings reported provided valuable knowledge about pine weevil feeding on seedlings and other food sources but could not fully explain why seedlings planted beneath shelter trees receive less pine weevil damage compared to seedlings planted on an open clear-cutting. Before the removal of shelter trees, Norway spruce and Scots pine seedlings need to have reached diameters of 10-12 mm in order to avoid lethal levels of damage from pine weevil attack. Loading Norway spruce seedlings with nutrients in the autumn before plantation did not lead to more feeding from pine weevils. Treatments that postpone the start of pine weevil feeding enhanced the ability of seedlings to sustain pine weevil damage later on, probably as a result of reduced stress allowing a more rapid establishment of seedlings
Damage by the pine weevil Hylobius abietis to seedlings of two native and five introduced tree species in Sweden
There is increasing interest in using introduced species in Swedish forestry in response to climate change, but it is important to assess their resistance to native pests. Thus, we compared the extent of pine weevil feeding on two dominant native conifers, Scots pine (Pinus sylvestris L.) and Norway spruce (Picea abies (L.) Karst.), the non-host deciduous broadleaf hybrid aspen (Populus x wettsteinii Hamet-Ahti) and four introduced conifers: Douglas fir (Pseudotsuga menziesii (Mirb.) Franco), hybrid larch (Larix x marschlinsii Coaz), Sitka spruce (Picea sitchensis (Bong.) Carriere) and lodgepole pine (Pinus contorta Douglas ex Loudon). The extent of feeding damage on seedlings and its effect on their vitality were examined in a field study in south-central Sweden and a laboratory experiment, which gave largely consistent results. Generally, the species most heavily attacked by the pine weevil, in both experiments, were Douglas fir and Sitka spruce. In the field experiment pine weevils killed or severely damaged significantly higher proportions of Douglas fir and Sitka spruce seedlings (60%) than any other species except Norway spruce (49%). Among conifer seedlings the proportions of killed or severely damaged seedlings were lowest for Scots pine and hybrid larch (27%) and Lodgepole pine (36%). The results indicate that most conifer species planted on young clear-cuttings in Sweden need some kind of pine weevil protection, and the possibility that introducing new tree species might increase damage caused by pests must be considered. For instance, widespread use of hybrid aspen could reduce damage by pine weevils, but increase damage by other, untested pests or pathogens
Measures against pine weevil Hylobius abietis also reduce damage by Hylastes cunicularius and Hylastes brunneus
Hylastes species are known to cause damage to conifers in plantations in northern Sweden, and in recent years an increase in seedling damage has been observed in southern Sweden. However, there are few studies on Hylastes spp and the damage it can cause, so there is a lack of knowledge regarding pest management. In order to investigate an eventual interaction between damage by Hylastes spp and the more well-known Hylobius abietis (L) we registered damage by these species. Unprotected spruce seedlings were compared with seedlings protected from Hylobius abietis by a mechanical coating or with an insecticide. The effect of mechanical site preparation (MSP) was studied, with half of the seedlings being planted in unprepared soil and the other half after MSP. Both seedling protection and MSP significantly reduced the level of damage caused by Hylastes spp. MSP reduced the proportion of affected and killed seedlings and reduced the level of damage at the root collar. Protecting the seedlings reduced the level of damage, and no difference was found between seedlings treated with an insecticide and those provided with a coating. Similar responses were observed with both containerized and plug plus seedlings. In conclusion, measures against Hylobius abietis seem to also prevent damage by Hylastes spp
Effect of drought and pine weevil damage on mechanically protected Norway spruce seedlings
Pine weevils (Hylobius abietis L.) pose a significant threat to conifer seedlings by feeding on the bark, thus damaging or killing seedlings. Historically, insecticides were used to suppress such damage, but were slowly phased out in Sweden due to environmental and health concerns. This study aimed to assess field performance of an alternative protection method: mechanical coating applied to the stem of planted Norway spruce (Picea abies) seedlings. Field trials were conducted on 14 sites in south Sweden, using four different types of mechanical protection (Cambiguard, Conniflex, Ekovax, Hylonox), standard insecticide (Merit Forest), and ambient control. Seven sites were established in the drought year of 2018 and seven more in 2019. This allowed for additional investigation of the effect of drought on seedling establishment and possible interaction with pine weevil damage. Seedlings were surveyed for survival and height after the first, second and fourth growing season. Results show drought as the main source of damage for seedlings planted in 2018, with no significant effect of insecticide or mechanical protection on survival of seedlings. However, mechanical protections performed equally well as insecticide and positively increased survival by 30 %, compared to untreated, four growing seasons after planting for seedlings planted in 2019. Seedling height was not significantly affected by planting year or any of the treatments, suggesting no adverse effects of coating application. However, a synergistic effect between pine weevil damage and drought was observed, where even low levels of pine weevil damage resulted in high mortality for seedlings planted in 2018, compared to those planted in 2019. Additionally, for seedlings planted in 2019, damage to the top of the stem did not result in significant mortality, until high damage levels were reached (40 % and above). The opposite was found for seedlings planted in a 2018 drought year, where both damage to the top and the bottom of the stem followed a linear response. In conclusion, we show that investigated mechanical protection methods can be considered a viable replacement for insecticides, but our results also highlight the importance of considering multiple environmental stressors such as drought and pest damage on seedling establishment
Test av mekaniska plantskydd mot snytbaggar i omarkberedd och markberedd mark, anlagt vÄren 2015
Snytbaggen
BarrtrÀdsplantor som planterats efter avverkning blir ofta dödade av snytbaggens gnag. Men genom olika ÄtgÀrder kan skadorna minskas till en acceptabel nivÄ. Vilka metoder du bör vÀlja beror bland annat pÄ var i landet hygget ligger. Denna broschyr syftar till att förklara vilken effekt pÄ plantskadorna olika ÄtgÀrder ger och hur de kan kombineras i olika delar av Sverige
Ăverlevnad, höjd och skador i odlingstester och proveniensförsök med douglasgran i södra Sverige
Den pÄgÄende klimatförÀndringen pÄverkar odlingsförutsÀttningarna för sÄvÀl inhemska som icke inhemska arter. Douglasgran (Pseudotsuga menziesii [Mirb.] Franco) Àr ett av de trÀdslag som anses kunna vÀxa bra i ett förÀndrat klimat och skulle kunna bli ett komplement till t.ex. granen i nÄgot större omfattning Àn vad som Àr fallet idag. En av de faktorer som hÀmmar en sÄdan ökad etablering Àr kunskap om och tillgÄng till lÀmpliga provenienser.
Med utgĂ„ngspunkt i befintliga svenska proveniensförsök införskaffade Södra skog och SkogForsk 2007 ett fröparti frĂ„n British Columbia, Kanada, bestĂ„ende av sju provenienser av douglasgran. Fyra av dessa var kustnĂ€ra, latitud 48â52°N, och de övriga tre hĂ€rstammar frĂ„n det inlandet, latitud 50°N.
Plantor frÄn dessa frön odlades upp och under 2009 och 2010 anlades odlingstester dÀr provenienserna ingick. I odlingstesterna ingÄr 12 lokaler och pÄ dessa har inventeringar genomförts efter en, tre och sex vÀxtsÀsonger. PÄ fem av dessa lokaler gjordes en radvis inblandning av hybridlÀrk (Larix à marschlinsii Coaz) och pÄ tvÄ lokaler planterades förutom douglasgran Àven vanlig gran gran (Picea abies [L.] Karst.).
Ett proveniensförsök anlades 2010 i Tönnersjöhedens försökspark dÀr de sju provenienserna ingÄr och detta försök har inventerats pÄ samma sÀtt som odlingstesterna.
Under vÄren 2013 drabbades mÄnga föryngringar av vinterfrosttorka och dÄ gjordes en sÀrskild uppföljning av odlingstesterna och proveniensförsöket.
Det fanns inga signifikanta skillnader i överlevnad mellan de olika provenienserna, varken efter en eller tre tillvÀxtsÀsonger i odlingstesterna. Inlandsprovenienserna Larch Hills och Three Valley hade signifikant högre överlevnad (76 och 71 %) Àn kustprovenienserna Caycuse River och Bowser Heaman (50 och 48 %), efter sex vÀxtsÀsonger. Bowser Heaman-plantorna var signifikant högre (2,09 m) Àn Three Valley-plantorna (1,67 m), efter sex vÀxtsÀsonger. I övrigt fanns inga signifikanta höjdskillnader mellan provenienserna i nÄgot av experimenten vid nÄgon tidpunkt.
Medelhöjden för de 10 högsta trÀden tenderade att vara svagt positivt korrelerad med högre temperatursumma för provenienser frÄn kusten, medan detta samband inte kunde ses för inlandsprovenienserna.
Resultaten visar att det Àr hög risk för avgÄngar i stora delar av Götaland om man inte anvÀnder tillrÀckligt hÀrdiga provenienser för vÄrt klimat. De hÀrdigare inlandsprovenienserna Àr dÀrför troligen att föredra, med undantag för gynnsamma klimatzoner i sydligaste Sverige och vissa kustnÀra omrÄden. NÀr mÄnga plantor i SmÄland fick skador av vinterfrosttorka i april 2013, drabbades kustprovenienserna av douglasgran hÄrdare Àn de frÄn inlandet. Orsaken kan vara att kustproveniensernas senare invintring kan medföra skador pÄ hösten. De var dÄ redan försvagade eller kanske till och med döda vÄren dÀrpÄ. Detta ger ytterligare fog för en rekommendation att anvÀnda de hÀrdigare inlandsprovenienserna, med tidigare invintring, i stora delar av Götaland
Odlingstester och proveniensförsök med douglasgran i södra Sverige
KlimatförÀndringar kommer sannolikt att pÄverka svenska skogar pÄ mÄnga sÀtt. Vissa arter gynnas, kanske med ökad tillvÀxt, andra missgynnas med ökad risk för skador m.m. FörÀndringar i klimatet kan ocksÄ Àndra vÀxtförhÄllanden till förmÄn för andra arter Àn vÄra inhemska trÀdslag, sÄ att de skulle kunna vÀxa bÀttre eller Ätminstone lika bra som de inhemska i vissa omrÄden. Douglasgranen (Pseudotsuga menziesii [Mirb.] Franco) skulle kunna vara ett sÄdant trÀdslag och med tanke pÄ dess virkesegenskaper och avkastning vore detta av stort intresse. Douglasgranen har odlats i Sverige under de senaste hundra Ären, men i mycket begrÀnsad omfattning. Den kan vÀxa bra i södra Sverige men under etableringsfasen kan den drabbas av skador sÄsom frost, frosttorka, viltbete och snytbaggeskador. I de flesta praktiska planteringar som tidigare gjorts i södra Sverige har provenienser frÄn kustnÀra omrÄden i norra USA eller frÄn British Columbia i Kanada anvÀnts.
Den hÀr rapporten beskriver arbetet med att genomföra en omfattande studie dÀr provenienser frÄn British Columbia har anvÀnts, bÄde frÄn kustomrÄden och frÄn inlandet. HÀr beskrivs hur anskaffningen av frömaterial gick till, hur plantorna odlades upp och hur de senare planterades ut pÄ ett antal lokaler i södra Sverige, framför allt under Ären 2009 och 2010. Rapporten beskriver ocksÄ anvisningarna som gavs om hur anlÀggningen av försöksplanteringarna skulle gÄ till samt hur uppföljningen har genomförts och dokumenterats. I resultatdelen redovisas de preliminÀra resultaten efter 1,5 Är i fÀlt. NÀr tre-Ärs-mÀtningar Àr gjorda kommer detta att dokumenteras mer utförligt i en sÀrskild rapport.
De preliminÀra resultaten för 2009 Ärs planteringar (8 lokaler) som inventerades vÄren 2011, visade att inlandsprovenienser hade en högre överlevnad jÀmfört med kustnÀra. För de planteringar som gjordes 2010 (5 lokaler) var inte resultaten lika entydiga. Det fanns inga skillnader i genomsnittlig överlevnad mellan provenienserna och alla provenienser drabbades av en hög andel skador av frost, snytbagge och viltbetning. Variationen mellan lokaler var genomgÄende stor för bÄda planteringsÄren. Resultaten efter 3 Är blir dÀrför intressanta och kommer förhoppningsvis att bidra med att ge en tydligare bild av överlevnad, tillvÀxt och etablering av douglasgran i södra Sverige. En viktig slutsats utifrÄn denna studie Àr ocksÄ att vi behöver mer kunskap kring etablering av douglasgran i Sverige