9 research outputs found
Estimation of Speaker Age : Effects of Speech Properties and Speech Material
The aim of this thesis was to investigate factors related to accuracy in estimation of speaker age and the role of certain speech properties in perception and manipulation of speaker age, as well as their interaction with the speech material that the age estimates were based on. This thesis consists of three studies. In Study 1 the aim was to investigate the role of speech rate as well as the level of accuracy in estimation of speaker age, depending on linguistic variation in the speech material (read versus spontaneous speech). In two experiments, one using read speech from 36 female and male speakers in three age groups (younger: 20-25 years, middle aged: 40-45 years and older:60-65 years old) as stimuli, and the other using spontaneous speech from the same speakers, we investigated how changes in speech rate influenced listenersâ age estimates of young adult, middle aged and older speakers. The results revealed that listeners estimated the speakers as younger when speech rate was faster than normal and as older when speech rate was slower than normal. This speech rate effect was slightly greater in magnitude for older speakers in comparison with younger speakers, suggesting that speech rate may gain greater importance as a perceptual age cue with increased speaker age. This pattern was more pronounced in Experiment 2, in which listeners estimated age from spontaneous speech. Faster speech rate was associated with lower age estimates, but only for older and middle aged speakers. Taken together, speakers of all age groups were estimated as older when speech rate was decreased, except for the youngest speakers in Experiment 2. The absence of a linear speech rate effect in estimates of younger speakers, for spontaneous speech, implies that listeners use different age estimation strategies or cues (possibly vocabulary) depending on the age of the speaker and the spontaneity of the speech. Study 2 investigated how speakers spontaneously manipulate two age related vocal characteristics (fundamental frequency and speech rate) in attempts to sound younger versus older than their true age, and if the manipulations correspond to actual age related changes in fundamental frequency (F0) and speech rate. The study also aimed at determining how successful vocal age disguise is by asking listeners to estimate the age of generated speech samples and to examine whether or not listeners use F0 and speech rate as cues to perceived age. Participants from three age groups (20â25, 40â45, and 60â65 years) agreed to read a short text under three voice conditions. There were 12 speakers in each age group (six women and six men). They used their natural voice in one condition, attempted to sound 20 years younger in another and 20 years older in a third condition. Sixty listeners were exposed to speech samples from the three voice conditions and estimated the speakersâ age. Each listener was exposed to all three voice conditions. The results indicated that the speakers increased F0 and speech rate when attempting to sound younger and decreased F0 and speech rate when attempting to sound older. The voice manipulations had an effect on age estimation in the sought-after direction, although the achieved mean effect was only 3 years, which is far less than the intended effect of 20 years. Moreover, listeners used speech rate, but not F0, as a cue to speaker age. It was concluded that age disguise by voice can be achieved by naĂŻve speakers even though the perceived effect was smaller than intended. In Study 3 the aim was to study confidence and accuracy in estimates of speaker age and whether confidence can serve as an indicator of estimation accuracy. Two experiments were performed investigating accuracy in estimation of speaker age, as well as the listenersâ confidence that their estimates were correct. In Experiment 1 listeners made age estimates based on spontaneous speech while in Experiment 2 the estimates were based on read speech. The purpose of the study was to explore differences in accuracy and confidence depending on speech material, speaker characteristics (gender and age) and listener gender. Another purpose was to examine the realism in the listenersâ confidence ratings in estimations of spontaneous versus read speech. No differences in accuracy or confidence were found due to speech material type. Although accuracy was higher in estimates of male speakers, confidence was higher in estimates of female speakers. As the correlation between confidence and accuracy was weak, it was concluded that confidence should not be relied on as an indicator of accuracy in estimation of speaker age. The three studies in this thesis provide some insight into different aspects of perception of speaker age. Possible implications of the results and suggestions for further research are discussed.Vid tidpunkten för disputationen var följande delarbete opublicerat: delarbete 3 (manuskript).At the time of the doctoral defence the following paper was unpublished: paper 3 (manuscript).</p
Utan mig Àr du helt ensam : kvinnors levda erfarenheter av omgivningens och samhÀllets ensamgörande i spÄren av mÀns vÄld och eftervÄld
MĂ€ns vĂ„ld mot kvinnor Ă€r ett allvarligt samhĂ€lls- och folkhĂ€lsoproblem som tenderar att osynliggöras och omförhandlas. Genom den hĂ€r rapporten vill vi ge röst Ă„t och synliggöra kvinnors erfarenheter av ensamhet kopplade till vĂ„ldsutsatthet och till samhĂ€llets och omgivningens responser pĂ„ vĂ„ldet och pĂ„ kvinnornas motstĂ„nd. Vi har djupintervjuat tjugo kvinnor om deras erfarenheter av social och existentiell ensamhet relaterat till vĂ„ldet och omvĂ€rldens responser, samt om vilken roll ensamheten spelar i deras liv. Studien hade en narrativ ansats och undersökte mönster i kvinnornas levda erfarenheter av vĂ„ldsutsatthet och ensamhet med hĂ€nsyn till strukturella faktorer. Datainsamlingen pĂ„gick frĂ„n vĂ„ren 2020 till vĂ„ren 2021. Var och en av kvinnorna medverkade i en till tre intervjuer som i regel pĂ„gick i 1-3 timmar. Ensamhet hade en framtrĂ€dande betydelse i kvinnornas liv, bĂ„de under och efter relationen till den vĂ„ldsutövande mannen. MĂ€nnens vĂ„ld hade Ă„terkommande varit inriktat pĂ„ att begrĂ€nsa och kontrollera kvinnans sociala relationer, men av olika orsaker fortsatte ensamheten efter uppbrottet frĂ„n mannen. Ett av de viktigaste resultaten i rapporten var att samhĂ€llets responser pĂ„ kvinnornas vĂ„ldsutsatthet, motstĂ„nd och försök till frigörelse ofta ledde till att mĂ€nnens eftervĂ„ld och makt upprĂ€tthölls och att kvinnorna gjordes ensamma med vĂ„ldet och dess konsekvenser. Ensamheten var pĂ„ sĂ„ vis inte bara en passiv konsekvens av vĂ„ldsutsatthet utan en följd av aktivt ensamgörande processer pĂ„ interpersonell och pĂ„ strukturell nivĂ„. Ensamgörandet manifesterade sig som en central del i mĂ€nnens vĂ„ld pĂ„ interpersonell nivĂ„, men ocksĂ„ i samhĂ€llets responser genom bemötande, bedömningar och beslut pĂ„ strukturell nivĂ„ vilka upprĂ€tthöll mĂ€nnens makt samt kvinnornas och eventuella barns utsatthet. Stigma och skam utgjorde hinder för att synliggöra vĂ„ldet samt för att söka och erbjudas hjĂ€lp. Men nĂ€r kvinnan vĂ€l lĂ€mnat och sökt hjĂ€lp var frigörelsen frĂ„n den vĂ„ldsutövande mannen ofta villkorlig och begrĂ€nsad, i synnerhet om kvinnan hade barn tillsammans med mannen. Trots att kvinnorna gjorde allt i sin makt för att bli fria fortsatte mĂ€nnen i mĂ„nga fall att utöva eftervĂ„ld. NĂ€r kvinnorna hade barn med förövaren kunde myndigheter aktivt medverka i att bryta ner kvinnornas motstĂ„nd och göra dem ensamt ansvariga för sin och barnens situation. Kvinnornas barn behövde i regel ha fortsatt umgĂ€nge med eller vĂ€xelvis boende hos vĂ„ldsutövaren. Konsekvenserna kunde i dessa fall bli att kvinnor och barn fortsatte leva i pĂ„taglig fara för liv och hĂ€lsa och i en rĂ€dsla utan slut. Den existentiella ensamheten var sĂ€rskilt pĂ„taglig i kvinnornas erfarenheter av att vara utsatta för livsfara och uppleva extrem rĂ€dsla men att förgĂ€ves försöka fĂ„ de som kunde hjĂ€lpa att se hoten. Oavsett om kvinnorna hade barn tillsammans med förövaren eller inte sĂ„ beskrev de att erfarenheter av att inte bli trodda eller att bli ignorerade nĂ€r de sökte hjĂ€lp som svĂ„rare Ă€n mĂ€nnens vĂ„ld. VĂ„ldet var sĂ€llan helt dolt för omvĂ€rlden eller för myndigheter, men kvinnornas synliggörande av mĂ€nnens vĂ„ld möttes ofta av osynliggörande responser som tystnad, misstro och repressalier, i synnerhet om synliggörandet innebar att mannen pekades ut som vĂ„ldsutövande pappa. SamhĂ€llets skyddande Ă„tgĂ€rder kunde synliggöra kvinnan som offer, utan att mannen synliggjordes som förövare. Exempelvis kunde kvinnor och barn tvingas bryta med sitt kontaktnĂ€t, fly till en ny stad, leva med skyddade personuppgifter och med ett stĂ€ndigt hot om att mannen skulle hitta dem, samtidigt som mĂ€nnen levde utan begrĂ€nsningar. Ăven i dessa fall, nĂ€r det funnits risk för dödligt vĂ„ld, hade domstol beslutat om att kvinnorna skulle tillse att mĂ€nnen kunde ha umgĂ€nge med barnen. De kvinnor som levde med skydd beskrev det som att leva i ett fĂ€ngelse utan galler pĂ„ obestĂ€md tid, utan vare sig trygghet eller frihet. Att bygga nya relationer kunde vara omöjligt pĂ„ grund av riskerna, men ocksĂ„ pĂ„ grund av att kvinnorna berövats tillgĂ„ngen till sin livsberĂ€ttelse i mötet med nya mĂ€nniskor. MĂ„nga av kvinnorna erfor social ensamhet till följd av vĂ„ldet och omgivningens responser som ett kroniskt livsvillkor som till viss del kommit att bli en trygghet, men samtidigt ett fĂ€ngelse. Ensamheten kunde ge kĂ€nslor av styrka och sjĂ€lvstĂ€ndighet i kontrast till den sĂ„rbarhet och hjĂ€lplöshet kvinnorna upplevt i relationen till vĂ„ldsutövaren. Samtidigt uttryckte kvinnorna att de egentligen hade en önskan om att vara nĂ€ra andra mĂ€nniskor men att det kĂ€ndes som en omöjlighet. VĂ€nskapsrelationer liksom intima relationer hade kommit att förknippas med smĂ€rta eller fara, och kvinnorna kunde kĂ€nna att de inte var vĂ€rda att ha sociala relationer. Kvinnorna förblev mĂ„nga gĂ„nger ensamma, bĂ„de socialt och existentiellt, med sina erfarenheter av det vĂ„ld som mĂ€nnen utsatt dem för. Ensamgörandet och den endast villkorliga frigörelsen frĂ„n mĂ€nnens vĂ„ld begrĂ€nsade kvinnors möjligheter att uppfylla nĂ„gra av de mest grundlĂ€ggande psykologiska och existentiella behoven och vĂ€rdena i livet, sĂ„som möjligheten att dela sin livsvĂ€rld med andra, möjligheten att förestĂ€lla sig och planera sin framtid samt möjligheten att skydda sig sjĂ€lva och sina barn.Forskningsprojektet finansierades av Svenska kyrkan, med medfinansiering frĂ„n Högskolan i GĂ€vle.</p
Utan mig Àr du helt ensam : kvinnors levda erfarenheter av omgivningens och samhÀllets ensamgörande i spÄren av mÀns vÄld och eftervÄld
MĂ€ns vĂ„ld mot kvinnor Ă€r ett allvarligt samhĂ€lls- och folkhĂ€lsoproblem som tenderar att osynliggöras och omförhandlas. Genom den hĂ€r rapporten vill vi ge röst Ă„t och synliggöra kvinnors erfarenheter av ensamhet kopplade till vĂ„ldsutsatthet och till samhĂ€llets och omgivningens responser pĂ„ vĂ„ldet och pĂ„ kvinnornas motstĂ„nd. Vi har djupintervjuat tjugo kvinnor om deras erfarenheter av social och existentiell ensamhet relaterat till vĂ„ldet och omvĂ€rldens responser, samt om vilken roll ensamheten spelar i deras liv. Studien hade en narrativ ansats och undersökte mönster i kvinnornas levda erfarenheter av vĂ„ldsutsatthet och ensamhet med hĂ€nsyn till strukturella faktorer. Datainsamlingen pĂ„gick frĂ„n vĂ„ren 2020 till vĂ„ren 2021. Var och en av kvinnorna medverkade i en till tre intervjuer som i regel pĂ„gick i 1-3 timmar. Ensamhet hade en framtrĂ€dande betydelse i kvinnornas liv, bĂ„de under och efter relationen till den vĂ„ldsutövande mannen. MĂ€nnens vĂ„ld hade Ă„terkommande varit inriktat pĂ„ att begrĂ€nsa och kontrollera kvinnans sociala relationer, men av olika orsaker fortsatte ensamheten efter uppbrottet frĂ„n mannen. Ett av de viktigaste resultaten i rapporten var att samhĂ€llets responser pĂ„ kvinnornas vĂ„ldsutsatthet, motstĂ„nd och försök till frigörelse ofta ledde till att mĂ€nnens eftervĂ„ld och makt upprĂ€tthölls och att kvinnorna gjordes ensamma med vĂ„ldet och dess konsekvenser. Ensamheten var pĂ„ sĂ„ vis inte bara en passiv konsekvens av vĂ„ldsutsatthet utan en följd av aktivt ensamgörande processer pĂ„ interpersonell och pĂ„ strukturell nivĂ„. Ensamgörandet manifesterade sig som en central del i mĂ€nnens vĂ„ld pĂ„ interpersonell nivĂ„, men ocksĂ„ i samhĂ€llets responser genom bemötande, bedömningar och beslut pĂ„ strukturell nivĂ„ vilka upprĂ€tthöll mĂ€nnens makt samt kvinnornas och eventuella barns utsatthet. Stigma och skam utgjorde hinder för att synliggöra vĂ„ldet samt för att söka och erbjudas hjĂ€lp. Men nĂ€r kvinnan vĂ€l lĂ€mnat och sökt hjĂ€lp var frigörelsen frĂ„n den vĂ„ldsutövande mannen ofta villkorlig och begrĂ€nsad, i synnerhet om kvinnan hade barn tillsammans med mannen. Trots att kvinnorna gjorde allt i sin makt för att bli fria fortsatte mĂ€nnen i mĂ„nga fall att utöva eftervĂ„ld. NĂ€r kvinnorna hade barn med förövaren kunde myndigheter aktivt medverka i att bryta ner kvinnornas motstĂ„nd och göra dem ensamt ansvariga för sin och barnens situation. Kvinnornas barn behövde i regel ha fortsatt umgĂ€nge med eller vĂ€xelvis boende hos vĂ„ldsutövaren. Konsekvenserna kunde i dessa fall bli att kvinnor och barn fortsatte leva i pĂ„taglig fara för liv och hĂ€lsa och i en rĂ€dsla utan slut. Den existentiella ensamheten var sĂ€rskilt pĂ„taglig i kvinnornas erfarenheter av att vara utsatta för livsfara och uppleva extrem rĂ€dsla men att förgĂ€ves försöka fĂ„ de som kunde hjĂ€lpa att se hoten. Oavsett om kvinnorna hade barn tillsammans med förövaren eller inte sĂ„ beskrev de att erfarenheter av att inte bli trodda eller att bli ignorerade nĂ€r de sökte hjĂ€lp som svĂ„rare Ă€n mĂ€nnens vĂ„ld. VĂ„ldet var sĂ€llan helt dolt för omvĂ€rlden eller för myndigheter, men kvinnornas synliggörande av mĂ€nnens vĂ„ld möttes ofta av osynliggörande responser som tystnad, misstro och repressalier, i synnerhet om synliggörandet innebar att mannen pekades ut som vĂ„ldsutövande pappa. SamhĂ€llets skyddande Ă„tgĂ€rder kunde synliggöra kvinnan som offer, utan att mannen synliggjordes som förövare. Exempelvis kunde kvinnor och barn tvingas bryta med sitt kontaktnĂ€t, fly till en ny stad, leva med skyddade personuppgifter och med ett stĂ€ndigt hot om att mannen skulle hitta dem, samtidigt som mĂ€nnen levde utan begrĂ€nsningar. Ăven i dessa fall, nĂ€r det funnits risk för dödligt vĂ„ld, hade domstol beslutat om att kvinnorna skulle tillse att mĂ€nnen kunde ha umgĂ€nge med barnen. De kvinnor som levde med skydd beskrev det som att leva i ett fĂ€ngelse utan galler pĂ„ obestĂ€md tid, utan vare sig trygghet eller frihet. Att bygga nya relationer kunde vara omöjligt pĂ„ grund av riskerna, men ocksĂ„ pĂ„ grund av att kvinnorna berövats tillgĂ„ngen till sin livsberĂ€ttelse i mötet med nya mĂ€nniskor. MĂ„nga av kvinnorna erfor social ensamhet till följd av vĂ„ldet och omgivningens responser som ett kroniskt livsvillkor som till viss del kommit att bli en trygghet, men samtidigt ett fĂ€ngelse. Ensamheten kunde ge kĂ€nslor av styrka och sjĂ€lvstĂ€ndighet i kontrast till den sĂ„rbarhet och hjĂ€lplöshet kvinnorna upplevt i relationen till vĂ„ldsutövaren. Samtidigt uttryckte kvinnorna att de egentligen hade en önskan om att vara nĂ€ra andra mĂ€nniskor men att det kĂ€ndes som en omöjlighet. VĂ€nskapsrelationer liksom intima relationer hade kommit att förknippas med smĂ€rta eller fara, och kvinnorna kunde kĂ€nna att de inte var vĂ€rda att ha sociala relationer. Kvinnorna förblev mĂ„nga gĂ„nger ensamma, bĂ„de socialt och existentiellt, med sina erfarenheter av det vĂ„ld som mĂ€nnen utsatt dem för. Ensamgörandet och den endast villkorliga frigörelsen frĂ„n mĂ€nnens vĂ„ld begrĂ€nsade kvinnors möjligheter att uppfylla nĂ„gra av de mest grundlĂ€ggande psykologiska och existentiella behoven och vĂ€rdena i livet, sĂ„som möjligheten att dela sin livsvĂ€rld med andra, möjligheten att förestĂ€lla sig och planera sin framtid samt möjligheten att skydda sig sjĂ€lva och sina barn.Forskningsprojektet finansierades av Svenska kyrkan, med medfinansiering frĂ„n Högskolan i GĂ€vle.</p
Measuring gender differences in exposure to domestic abuse in Sweden - taking account of coercive control, impact of violence and patterns over time
The controversy over gender differences in exposure to domestic violence (DV) seems to be a never-ending story. Researchers on one side of the debate argue that men and women are equally victimized (gender symmetry), while researches on the other side of the debate argue that women are victimized to larger extent, and with greater severity (gender asymmetry). Evidence for gender symmetry is based mainly on quantitative data from a plentitude of surveys measuring gender differences in perpetration and exposure to intimate partner violence. The asymmetry perspective, on the other hand, emphasizes investigation of contextual factors (e.g. the impact and meaning of violence) but have been based on studies that to a lesser extent include both men and women. Hence, there are conceptual and methodological differences between studies that find gender symmetry and those that propose gender asymmetry. We will present a survey performed to measure the prevalence of exposure to DV among men and women in the municipality of GĂ€vle, Sweden. The presentation will highlight the significance of coercive control, temporal aspects, and impact of violence in measurement and understanding of gender differences in exposure to DV. Results from the survey suggest that women had been more exposed than men to all types of violence measured (psychological, sexual, physical, economicalmaterial, latent violence and negligence), that female exposure were more often repeated, and lead to more severe consequences than did male exposure to DV. We also found that having children with the perpetrator, which was more common among women, was a stronger predictor of negative consequences than any single type of violence. We will also present results concerning children of DV victims and experiences of help seeking and reporting violence
Measuring gender differences in exposure to domestic abuse in Sweden - taking account of coercive control, impact of violence and patterns over time
The controversy over gender differences in exposure to domestic violence (DV) seems to be a never-ending story. Researchers on one side of the debate argue that men and women are equally victimized (gender symmetry), while researches on the other side of the debate argue that women are victimized to larger extent, and with greater severity (gender asymmetry). Evidence for gender symmetry is based mainly on quantitative data from a plentitude of surveys measuring gender differences in perpetration and exposure to intimate partner violence. The asymmetry perspective, on the other hand, emphasizes investigation of contextual factors (e.g. the impact and meaning of violence) but have been based on studies that to a lesser extent include both men and women. Hence, there are conceptual and methodological differences between studies that find gender symmetry and those that propose gender asymmetry. We will present a survey performed to measure the prevalence of exposure to DV among men and women in the municipality of GĂ€vle, Sweden. The presentation will highlight the significance of coercive control, temporal aspects, and impact of violence in measurement and understanding of gender differences in exposure to DV. Results from the survey suggest that women had been more exposed than men to all types of violence measured (psychological, sexual, physical, economicalmaterial, latent violence and negligence), that female exposure were more often repeated, and lead to more severe consequences than did male exposure to DV. We also found that having children with the perpetrator, which was more common among women, was a stronger predictor of negative consequences than any single type of violence. We will also present results concerning children of DV victims and experiences of help seeking and reporting violence
âJag önskar att dom hade trott migâ : En kartlĂ€ggning av vĂ„ld i nĂ€ra relationer i GĂ€vle kommun 2017
Syftet med kartlÀggningen var att undersöka förekomsten av utsatthet för olika typer av vÄld i nÀra relationer bland invÄnarna i GÀvle kommun, med hÀnsyn till variabler som de utsattas kön och Älder, förövarens kön samt de utsattas relation till förövaren. KartlÀggningen syftade Àven till att undersöka i vilken grad utsatta upplevt olika former av konsekvenser av vÄldet, gjort polisanmÀlan eller sökt stöd, samt om det funnits barn med i bilden. En enkÀtundersökning med personer folkbokförda i GÀvle kommun genomfördes. Urvalet bestod av totalt 3000 slumpmÀssigt utvalda kvinnor och mÀn, jÀmnt fördelade i Äldersgrupperna 18-33, 34-46, 47-59, 60-72 och 73-85 Är. EnkÀtfrÄgorna mÀtte bland annat utsatthet för psykiskt, fysiskt, sexuellt, ekonomiskt, materiellt och latent vÄld. Totalt 886 personer besvarade enkÀten och svarsfrekvensen var 30%. Deskriptiv statistik i form av andelen utsatta för olika typer av vÄld i olika grupper berÀknades. För att analysera skillnader mellan exempelvis kvinnor och mÀn och olika Äldersgrupper berÀknades konfidensintervall, z-test och t-test. Samband mellan olika variabler samt prediktioner analyserades genom regressionsanalys. Resultatet visade att omkring var tredje svarande hade varit utsatt för vÄld i nÀra relationer under det vuxna livet. Personer i Äldrarna 18-35 Är hade i högre grad varit utsatta för vÄld i nÀra relationer jÀmfört med personer i Äldrarna 36-85 Är. Det var vanligast att ha varit utsatt av en partner i en tidigare relation och tre fjÀrdedelar av allt rapporterat vÄld hade utövats av mÀn. Kvinnor hade i signifikant högre utstrÀckning Àn mÀn varit utsatta för vÄld, och det gÀllde samtliga typer av vÄld. VÄldet mot kvinnor var ocksÄ i signifikant högre grad upprepat och bidragande till stÀndig rÀdsla och minskat livsutrymme hos den utsatta, jÀmfört med vÄldet mot mÀn. Utsatta kvinnor upplevde ocksÄ allvarligare konsekvenser av vÄldet jÀmfört med utsatta mÀn. En fjÀrdedel av de svarande hade varit utsatta för vÄld i nÀra relationer i barndomen och bland dem var det vanligare att Àven ha varit utsatta senare, under det vuxna livet. I hÀlften av fallen dÀr utsatta personer hade barn, hade barnen varit nÀrvarande nÀr den svarande utsattes för vÄld, och i en tredjedel av fallen hade barnen ocksÄ blivit utsatta för direkt vÄld av samma förövare. I nio av tio fall, dÀr barn varit nÀrvarande eller Àven utsatta för direkt vÄld, var förövaren en man. Av de svarande som nÄgon gÄng utsatts för vÄld hade en sjundedel varit i kontakt med nÄgon myndighet eller annan enhet med anledning av vÄldet. MÄnga utsatta beskrev att stödet de fÄtt nÀr de sökt hjÀlp var bristfÀlligt i förhÄllande till deras behov. Endast 6% av de utsatta hade nÄgon gÄng polisanmÀlt vÄldet
Can you hear my age? : Influences of speech rate and speech spontaneity on estimation of speaker age
Cognitive hearing science is mainly about the study of how cognitive factors contribute to speech comprehension, but cognitive factors also partake in speech processing to infer non-linguistic information from speech signals, such as the intentions of the talker and the speakerâs age. Here, we report two experiments on age estimation by ânaĂŻveâ listeners. The aim was to study how speech rate influences estimation of speaker age by comparing the speakersâ natural speech rate with increased or decreased speech rate. In Experiment 1, listeners were presented with audio samples of read speech from three different speaker age groups (young, middle aged, and old adults). They estimated the speakers as younger when speech rate was faster than normal and as older when speech rate was slower than normal. This speech rate effect was slightly greater in magnitude for older (60â65 years) speakers in comparison with younger (20â25 years) speakers, suggesting that speech rate may gain greater importance as a perceptual age cue with increased speaker age. This pattern was more pronounced in Experiment 2, in which listeners estimated age from spontaneous speech. Faster speech rate was associated with lower age estimates, but only for older and middle aged (40â45 years) speakers. Taken together, speakers of all age groups were estimated as older when speech rate decreased, except for the youngest speakers in Experiment 2. The absence of a linear speech rate effect in estimates of younger speakers, for spontaneous speech, implies that listeners use different age estimation strategies or cues (possibly vocabulary) depending on the age of the speaker and the spontaneity of the speech. Potential implications for forensic investigations and other applied domains are discussed
Samverkan och arbetssÀtt för att motverka kvinnlig könsstympning : Följeforskning av ett lokalt utvecklingsprojekt
I Sverige uppskattas omkring 68 000 flickor och kvinnor ha utsatts för kvinnlig könsstympning, en praktik som beskrivs som grovt vÄld och brott mot mÀnskliga rÀttigheter med omfattande hÀlsokonsekvenser. Studien som presenteras i denna rapport var följeforskning av ett lokalt projekt som initierades av familjecentralen i SÀtra, GÀvle, med mÄlsÀttningen att bidra till kunskapshöjning för personal inom de medverkande verksamheterna, utveckla interna rutiner för arbetet med att förebygga och upptÀcka könsstympning, samt mynna ut i en samverkansöverenskommelse mellan verksamheterna för arbetet mot könsstympning. I projektet ingick verksamheter frÄn exempelvis hÀlso- och sjukvÄrd, socialtjÀnst, skola och förskola och rÀttsvÀsende. Studien genomfördes för att undersöka projektets betydelse för utvecklingen av kunskap, arbetssÀtt och samverkan avseende att förebygga, upptÀcka och hantera kvinnlig könsstympning. EnkÀter skickades ut vid tre olika tillfÀllen till samtliga anstÀllda inom de medverkande verksamheterna, och intervjuer utfördes i början av verksamheternas arbete samt efter avslutat projekt. DÀrtill medverkade vi som genomförde studien i referensgruppens Äterkommande möten och utarbetade tillsammans med projektledaren en modell som kunde fungera som ett stöd i verksamheternas arbete med att utforma rutiner och handlingsplaner. Resultaten pekade pÄ att deltagarna betraktade könsstympning som ett förekommande problem och att de förvÀntade sig att möta flickor och kvinnor som könsstympats eller riskerar att könsstympas. Projektet hade bidragit till att verksamheterna hade utvecklat arbetssÀtt, rutiner och beredskap för att upptÀcka och motverka könsstympning samt för att hjÀlpa flickor och kvinnor som utsatts, och att fler medarbetare kÀnde till sÄdana rutiner i slutet av projektet, men i vilken utstrÀckning dessa anvÀnds i det praktiska arbetet Àr fortfarande oklart. Det fanns inga indikationer pÄ att de som besvarat enkÀten oftare stÀllde frÄgor om könsstympning till mÄlgruppen eller att upptÀckta eller misstÀnkta fall av könsstympning hade ökat. Resultaten frÄn studien har implikationer för utformningen av utvecklingsarbete kring kvinnlig könsstympning. Baserat pÄ de yrkesverksammas erfarenheter och den modell som utvecklades Àr det en utgÄngspunkt att arbetet kring könsstympning var vÀl förankrat hos ledningen och att det behandlades som en prioriterad del av arbetet. En annan viktig utgÄngspunkt Àr att yrkesverksamma inom verksamheterna fÄr en grundkunskap om könsstympning samt att tydliga rutiner utformas för att stÀlla frÄgor om könsstympning, upptÀcka könsstympning och hantera Àrenden gÀllande könsstympning. En tredje viktig utgÄngspunkt Àr utvecklingen av former och rutiner för samverkan mellan verksamheter gÀllande kvinnlig könsstympning pÄ en övergripande nivÄ och vid hanteringen av individuella Àrenden. Studien vÀcker frÄgor om hur grundkunskap, rutiner, samverkan och kommunikation kan hÄllas levande över tid. Utmaningar i detta arbete beskrevs i synnerhet i verksamheter dÀr fall av könsstympning sÀllan förekommer, upptÀcks eller aktualiseras, vilket gÀllde mÄnga av verksamheterna i projektet.In Sweden, it is estimated that around 68,000 girls and women have been subjected to female genital mutilation (FGM), a practice described as gross violence and a violation of human rights with extensive health consequences. The study presented in this report was participatory research of a local project aiming to increase knowledge and develop work routines to prevent and detect FGM, resulting in a cooperation agreement between the participating organizations. The study was carried out to examine the project's importance for the development of knowledge, working methods and collaboration regarding FGM prevention, detection, and support. Questionnaires were sent out on three different occasions to all employees within the participating organizations, and interviews were conducted at the beginning of their work and after the project was completed. We also participated in the reference group's recurring meetings and, together with the project manager, developed a model that could function as a support in designing routines and action plans. The results indicated that the participants considered FGM as an existing problem and that they expected to meet girls and women who have been exposed or are at risk of FGM. The project had contributed to the development of working methods, routines, and readiness to detect and counter FGM and to help girls and women who have been exposed, and that more employees were familiar with such routines at the end of the project, but to what extent these are used is still unclear. There were no indications that the target group were asked questions about FGM more often or that cases of FGM had increased. The results have implications for the design of development work countering FGM. Based on the experiences of the professionals and the model that was developed, the work needs to be well anchored within management and prioritized in the organization. Another important aspect is that professionals obtain basic knowledge of FGM and that clear routines are devised to ask questions about FGM, detect FGM and deal with FGM cases. A third important point of departure for this work is the development of forms and routines for cooperation between organizations. The study raises questions about how basic knowledge, routines, cooperation, and communication can be maintained over time, especially in organizations were cases of FGM rarely occur
VÄldsprevention genom Huskurage : UtvÀrdering och följeforskning av en förebyggande insats i GÀvle kommun 2020
VĂ„ld Ă€r ett av Sveriges största samhĂ€llsproblem, och det vĂ„ld som sker i nĂ€ra relationer Ă€r omfattande (Frenzel, 2014). Samtidigt saknas tillrĂ€cklig kunskap om verkningsfulla vĂ„ldsförebyggande metoder (JĂ€mstĂ€lldhetsmyndigheten, 2019). Huskurage Ă€r en vĂ„ldspreventiv metod som utvecklats för att förebygga, förhindra och stoppa mĂ€ns vĂ„ld mot kvinnor och vĂ„ld i nĂ€ra relationer (VINR). Metoden anvĂ€nds i bostadsomrĂ„den runtom i landet och viktiga aspekter av metoden Ă€r att öka allmĂ€nhetens medvetenhet om VINR samt deras benĂ€genhet att ingripa vid oro för att nĂ„gon utsĂ€tts för vĂ„ld. Under 2020 infördes Huskurage i tre stadsdelar i GĂ€vle kommun (Nordost/Norr, GĂ€vle Strand/Alderholmen och Ăster) och arbetet med implementeringen utfördes som ett samarbete mellan flera aktörer. I samband med implementeringen utförde Högskolan i GĂ€vle ett forskningsprojekt för att följa och utvĂ€rdera insatsen Huskurage GĂ€vle. Projektets syfte var att undersöka arbetet med implementeringen av Huskurage i tre nya stadsdelar i GĂ€vle, och dĂ€rmed identifiera framgĂ„ngsfaktorer och utmaningar för personer som arbetar med Huskurage i GĂ€vle, samt förslag pĂ„ hur arbetet kan utvecklas vidare. Projektet syftade Ă€ven till att undersöka förĂ€ndringar i medvetenhet och attityder gĂ€llande VINR, benĂ€genhet att ingripa vid oro för att en granne Ă€r utsatt för VINR samt upplevelse av trygghet i bostadsomrĂ„det i samband med införande av Huskurage. Projektet syftade ocksĂ„ till att undersöka om attityder till VINR och benĂ€genhet att ingripa Ă€r beroende av individernas kön och grad av prosocialitet. UtvĂ€rderingen genomfördes genom en intervjustudie dĂ€r personer som arbetat med planeringen och införandet av Huskurage i de tre stadsdelarna intervjuades, samt en enkĂ€tstudie riktad till samtliga boende över 18 Ă„r i stadsdelarna. EnkĂ€tstudien utfördes i tvĂ„ steg genom att en enkĂ€t skickades ut före implementeringen av Huskurage och en uppföljande enkĂ€t skickades ut efter implementeringen. Dokumentation som mötesanteckningar och mejlkorrespondens samlades ocksĂ„ in. Resultaten belyser hur olika aspekter av samverkan, engagemang och kommunikation kan bidra till arbetet med Huskurage. Resultatet indikerar ocksĂ„ att Huskurage kan bidra till en ökad benĂ€genhet att ingripa vid oro för att nĂ„gon i bostadsomrĂ„det Ă€r utsatt för VINR samtidigt som det finns skillnader mellan kvinnor och mĂ€n i instĂ€llningen till VINR i nĂ€ra relationer och insatsen Huskurage. Huvudresultat i korthet: Att arbeta med Huskurage krĂ€ver god samverkan mellan flera aktörer med olika perspektiv pĂ„ mĂ„lgruppen för insatsen och ett gemensamt syfte. Ett högt engagemang ger arbetet uthĂ„llighet och möjligheter till flexibilitet och anpassning, exempelvis med anledning av pandemin. Kommunikation i samverkan och med visat engagemang för uppgiften Ă€r en förutsĂ€ttning för att implementeringen kunnat ske och anpassas till rĂ„dande förutsĂ€ttningar. Nya förutsĂ€ttningar innebĂ€r nya och fler digitala kommunikationsvĂ€gar för att nĂ„ ut med Huskurages budskap. VĂ„ld i nĂ€ra relationer Ă€r ett kĂ€nsligt Ă€mne som krĂ€ver personliga möten och kommunikation anpassad till olika mĂ„lgrupper för att nĂ„ ut, nĂ„got som har försvĂ„rats av bristen pĂ„ tid och pengar, och restriktioner knutna till pandemin. Huskurage hade nĂ„tt ut i olika stor utstrĂ€ckning i de olika stadsdelarna. I den stadsdel dĂ€r samtliga boende ingick i mĂ„lgruppen för insatsen svarade hĂ€lften att de kĂ€nde till Huskurage, och av dessa visste nio av tio att Huskurage införts i den egna stadsdelen. Den typ av information om Huskurage som hade nĂ„tt ut till flest av de svarande var skriftlig tryckt information, följt av information i sociala medier. De som besvarade enkĂ€ten ansĂ„g att Huskurage hade ökat deras benĂ€genhet att ingripa vid oro för att en granne eller ett barn i bostadsomrĂ„det var utsatt för vĂ„ld. De som besvarade enkĂ€ten ansĂ„g inte att Huskurage hade ökat deras kunskap eller medvetenhet om vĂ„ld i nĂ€ra relationer. Den upplevda tryggheten i bostadsomrĂ„det ökade inte efter införande av Huskurage. Kvinnor var mer positivt instĂ€llda till vĂ€rdet av Huskurage Ă€n vad mĂ€n var. Kvinnor ansĂ„g i högre grad Ă€n mĂ€n att vĂ„ld i nĂ€ra relationer Ă€r ett stort samhĂ€llsproblem som det Ă€r viktigt att satsa resurser pĂ„ att motverka. Det fortsatta arbetet med att sprida Huskurage behöver fokusera pĂ„ att nĂ„ ut till diversifierade mĂ„lgrupper genom att involvera lokalsamhĂ€llet och anvĂ€nda mĂ„nga olika kanaler och former av kommunikation.Domestic violence is a wide-spread problem in Swedish society (Frenzel, 2014). Despite its gravity, there is a lack of knowledge regarding the usefulness of preventive methods (JĂ€mstĂ€lldhetsmyndigheten, 2019). Huskurage is a method to prevent, inhibit and discontinue menâs violence against women and domestic violence. The method is used in residential areas throughout Sweden. Important aspects of the method are to increase public awareness of domestic violence and the readiness to act on suspicions of violence in oneâs vicinity. During 2020, Huskurage was implemented in three parts of GĂ€vle city (Nordost/Norr, GĂ€vle Strand/Alderholmen and Ăster).  The work of implementing and disseminating Huskurage is done by the city of GĂ€vle in co-operation with the housing company and some other actors. The University of GĂ€vle conducted a research project to monitor the implementation and evaluate its impact. The purpose of the project was to examine how the implementation of Huskurage was carried out in these three parts of the city, and thereby identify successful aspects, challenges and suggestions for improvement. The project also aimed to examine changes in awareness and attitudes toward domestic violence, readiness to act on suspicion of violence toward a neighbour, and perceptions of safety in oneâs residential area following the implementation of Huskurage. Another aim was to examine whether attitudes toward domestic violence and readiness to act on suspicion of violence are associated with an individualâs gender and extent of prosocialness. Qualitative interviews were conducted with individuals who worked with the implementation. A quantitative study was conducted that targeted the beliefs of the residents in the three areas. One questionnaire was sent out to all adult (18+ years) residents before the implementation of Huskurage, and a follow-up questionnaire was sent out 6 months later. Documents such as meeting minutes and email correspondence was also gathered. The results illuminate how different aspects regarding cooperation, commitment and communication can enhance work practices. The results also indicate that Huskurage can contribute to an increased readiness to act on suspicions of violence in oneâs residential area. Furthermore, there are gender differences in attitudes toward domestic violence and the method Huskurage